Постанова                                           
Іменем України                                  
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 665/1530/17
провадження № 61-15877св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи:  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх:  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на постанову Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у складі колегії суддів: Бугрика В. В., Базіль Л. В., Приходько Л. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , про визнання договору дарування удаваним та поділ майна подружжя.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 23 січня 1988 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , протягом перебування у якому подружжя працювало та мало спільний дохід. У травні 2002 року ОСОБА_3 повідомив, що придбав житловий будинок 
АДРЕСА_1 . Також за час шлюбу з ОСОБА_3 вони придбали квартиру АДРЕСА_2 . На сьогодні шлюб фактично припинений, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вирішила переїхати із квартири до належного їм будинку, проте відповідач повідомив, що спірний будинок належить його рідній сестрі та не може бути поділений між ними. У подальшому позивач дізналась, що під час придбання житлового будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір дарування, посвідчений 13 травня 2002 року. При цьому за придбання вказаного будинку відповідно до розписки ОСОБА_3 передав 
ОСОБА_2 5 000,00 доларів США.
 
ОСОБА_1 просила визнати удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 13 травня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , посвідчений 13 травня 2002 року Чаплинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1032, визнавши, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Також просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 - право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . У іншій частині позову відмовлено. 
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції

виходив з того, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 - по 1/2 частини кожному, оскільки зазначене майно придбане за час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя в інтересах сім`ї.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 13 травня 2002 року між  ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , посвідчений 13 травня 2002 року Чаплинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1032, визнавши, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок 
АДРЕСА_1 , а за 
ОСОБА_3 - право власності на квартиру 
АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд вважав, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що 
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не перебували у родинних відносинах, а також не встановлено, за яких обставин остання отримала у власність будинок за договором дарування. У судовому засіданні сторонами не спростовано той факт, що будинок АДРЕСА_1 придбаний за грошові кошти, а не перейшов у власність ОСОБА_8 безоплатно. 
 
Оскільки між сторонами договору відсутні будь-які родинні чи дружні зв`язки, до укладання договору вони не були знайомі, наявна розписка, написана власноруч ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доводить, що договір дарування в дійсності укладався як договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Отже, під час сплати грошових коштів за будинок     ОСОБА_3 витрачено кошти, які набуті за час шлюбу та в розумінні статті 60 СК України будинок є спільною власністю подружжя Войлокових. 

 
Аргументи учасників справи 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у серпні 2019 року, ОСОБА_4 , діючи в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасувати й залишити в силі рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року.
 
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що апеляційний суд не звернув уваги як на відсутність іншого правочину, який сторони нібито мали наміри приховати, так і на розбіжності в адресі будинку: будинок 
АДРЕСА_3 , зазначений в розписці, за який нібито ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4 500 доларів США, у той час, як в оспорюваному договорі зазначено будинок АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
 
Відзивів на касаційну скаргу не надходило.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 665/1530/17 з Чаплинського районного суду Херсонської області.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору дарування удаваним та поділ майна подружжя призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 23 січня 1988 року ОСОБА_3 уклав шлюб із           ОСОБА_10 , після укладання шлюбу подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ». 
 
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився             ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . 
 
Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_14 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є також ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , тобто ОСОБА_14 є сестрою ОСОБА_3 ,
 
ОСОБА_3 з 28 травня 1999 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем. 
 
ОСОБА_1 протягом перебування в шлюбі працювала, мала постійний заробіток, а з 28 липня 2011 року зареєстрована фізичною особою- підприємцем.
 
Відповідно до договору дарування від 13 травня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А. І., ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_8 прийняла в дар житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_4 . 
 
Ринкова вартість вказаного будинку становить 98 083,00 грн (звіт про оцінку майна, проведений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_15 ).
 
Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 березня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . 
 
Ринкова вартість квартири становить 99 897,00 грн (звіт про оцінку майна, проведений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_15 ).
 
Відповідач ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після її смерті приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу заведена спадкова справа, із копії якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся син ОСОБА_8 - ОСОБА_16 Від ОСОБА_7 - сина ОСОБА_8 , надійшла письмова заява про відмову від прийняття спадщини. Від матері ОСОБА_8 - ОСОБА_13 , також надійшла письмова заява про відмову від прийняття спадщини.
 
Зі спадкової справи № 46/2017, заведеної приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу 15 червня 2017 року щодо майна померлого ОСОБА_16 , вбачається, що ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Із заявою

про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_16 звернувся його рідний брат ОСОБА_7 . Також із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина ОСОБА_16 - ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
 
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 лютого 2018 року відмовлено законному представнику малолітніх спадкоємців       ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_5 , який належав ОСОБА_16 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 не надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний будинок.
 
У 2017 році ОСОБА_1 стало відомо про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбаний    ОСОБА_3 , проте право власності на будинок оформлено за його сестрою. 
 
ОСОБА_3 вказував, що будинок 
АДРЕСА_1 придбаний для його матері ОСОБА_13 , яка й проживала в ньому з часу придбання будинку. Однак, оскільки мати є людиною літнього віку та потребує догляду, у вересні 2016 року він забрав її до себе. 
 
Також ОСОБА_3 зазначав, що 13 травня 2002 року після сплати ним ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 4 500,00 доларів США в якості оплати за будинок АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та його сестрою ОСОБА_8 було укладено договір дарування зазначеного житлового будинку, посвідчений Чаплинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1032. Указаний будинок оформлено за договором дарування на його сестру ОСОБА_8 за їх спільною домовленістю. 
 
ОСОБА_3 надано оригінал розписки про те, що саме він надав грошові кошти ОСОБА_2 за будинок у сумі 4 500,00 доларів США.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до статей 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
 
У статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, 

визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 235 ЦК України удаваний правочин - це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо цей факт буде встановлено, то відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. 
 
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.
 
Таким чином, за умови доведеності позивачем удаваності договору дарування суд зобов`язаний застосувати правила, що регулюють угоду купівлі-продажу при вирішенні іншого конкретного спору (поділ спадкового майна, оспорювання подальших правочинів, укладених щодо спірного нерухомого майна). 
 
Отже, вважаючи встановленим те, що між сторонами договору дарування були відсутні будь-які родинні чи дружні зв`язки, до укладання договору сторони не були знайомі, а також врахувавши наявність наданої суду розписки, написаної власноручно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про передачу коштів на оплату будинку, апеляційний суд дійшов висновку, що договір дарування між 
ОСОБА_2 і ОСОБА_8 є удаваним, а насправді укладено договір купівлі-продажу, оплату за яким проведено ОСОБА_3 за рахунок коштів, набутих за час шлюбу з ОСОБА_1 , а відтак у розумінні статті 60 СК України будинок АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя ОСОБА_11 , отже позов підлягає задоволенню, а вказане вище спірне майно підлягає поділу як спільне майно подружжя.
 
Однак з таким висновком колегія суддів повністю погодитись не може з огляду на таке.
 
У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 
2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з подальшими змінами й доповненнями, роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у таких спорах можуть бути нотаріуси, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.
 
Визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами. 
 
Вважаючи, що укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 договором дарування порушено її права, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, відповідачами у справі визначивши ОСОБА_2 (дарувальника) та свого колишнього чоловіка, який, на її думку, уклав з останньою договір купівлі-продажу житлового будинку, приховавши такий договір за договором дарування, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка на час звернення до суду з цим позовом померла. При цьому спадкоємців померлої ОСОБА_8 позивач зазначила в якості третіх осіб. 
 
Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій, зокрема й апеляційний суд, не звернули увагу, що спадкоємці обдарованої ОСОБА_8 , сторони оспорюваного договору дарування, залучені до участі у справі в якості третіх осіб й не вирішили питання про залучення останніх до участі у справі в якості відповідачів, що є підставою для скасування судового рішення.
 
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) та частиною першою статті 13 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в апеляційному та касаційному судах) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Вирішення справи без залучення до участі у справі належного відповідача є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки суд вирішує питання про права і обов`язки особи, яка не бере участь у справі в належному статусі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності позбавлена можливості користуватись своїми процесуальними справами.
 
Так як згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку з незалученням до участі у справі належного відповідача, оскільки касаційний суд на стадії касаційного перегляду позбавлений можливості усунути допущені порушення вимог процесуального права і залучити до участі у справі належного відповідача.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Оскільки суди допустили такі порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкових судових рішень, касаційний суд скасовує рішення та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав. 
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Зважаючи на викладене, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підлягають стягненню кошти, сплачені останньою за подання касаційної скарги в сумі 5 239 грн 60 коп.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , задовольнити частково.
 
Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору дарування удаваним та поділ майна подружжя відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги в сумі 5 239 грн 60 коп.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун