П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  676/5961/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бондар О.О.  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
20 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Кам`янець-Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції Хмельницькій області - Литвинюка Олександра Миколайовича, Інспектора сектору реагування патрульної поліції Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції Хмельницької області - Васильчук О.В., Кам`янець-Подільського відділення поліції Хмельницької області про визнання дій  неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Кам`янець-Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції Хмельницькій області - Литвинюка Олександра Миколайовича, Інспектора сектору реагування патрульної поліції Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції Хмельницької області - Васильчук О.В., Кам`янець-Подільського відділення поліції Хмельницької області про про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання відповідача вибачитися.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції від 16 січня 2020 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Апелянтом на адресу суду направлено заяву, в якій він просить здійснювати апеляційний розгляд справи без його участі.
Відповідачем не направлено до суду для участі в апеляційному розгляді справи уповноваженого представника та не подано відзив на апеляційну скаргу.
Статтею 286 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                 
Таким чином, враховуючи що сторони у судове засіданні не з"явились, беручи до уваги встановлені ст. 286 КАС України строки на розгляд даної категорії справ, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, судом встановлено, що 27 липня 2019 року о 00 год. 25 хв. позивач керував автомобілем ВАЗ - 2109, д.н.з. НОМЕР_1 в смт. Стара Ушиця, після чого був зупинений працівниками поліції, які проводили патрулювання і йому пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння. Позивач продув в мундштук алкотестеру «DRAGER Alcotest 6810», прилад показав 2,68 проміле. Позивач заявив, що прилад несправний, однак працівники поліції його до медичного  закладу для проведення медичного огляду на стан сп`яніння не доставили, а склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з протоколом, складеним працівниками поліції, яким зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він оскаржив його до суду.
Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 жовтня 2019 року закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. Даною постановою встановлено, що працівниками поліції не було доставлено позивача в медичний заклад для проведення огляду його на стан сп`яніння.
В свою чергу, не погоджуючись з діями працівників поліції, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом, в якому просив визнати дії та бездіяльність Інспекторів сектору реагування патрульної поліції Кам`янець-Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції Хмельницькій області Литвинюка О.М. та Васильчука О.В. протиправними та зобов"язати їх усунути порушення шляхом публічного вибачення.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Зокрема суд зауважив наступне.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
На переконання суду, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому вимоги позивача, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Крім того, що стосується вимоги позивача щодо зобов"язання відповідачів вчинити дії щодо усунення порушень шляхом вибачення, суд зазначив, що КАС України не передбачено такого способу захисту порушених , прав позивача , як публічне вибачення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, та вважає за необхідне зауважити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
На підставі пункту 5 Розділу 1 Наказу МВС України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення.
Поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частиною четвертою статті 122, статтями 122- 2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 12-. частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Крім того, колегія суддів зауважує, що нормами пункту 1 частини першої статті 255 КУпАП визначено, що у справах про адміністративні правопорушення зазначені в статті 124 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).
У цьому випадку посадова особа органів внутрішніх справ на власний розсуд приймає рішення чи вчиняти дії, чи утриматися від вчинення дій щодо складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. А отже, дії посадових осіб органів внутрішніх справ щодо складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень.
Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №465/5648/17.
Таким чином, враховуючи, що предметом адміністративного позову в даному випадку є оскарження дій інспекторів поліції у спірних правовідносинах з позивачем, які зводяться до неналежного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в тому числі  складання протоколу, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку питання правомірності дій поліцейських, пов"язаних з фіксацією адміністративного правопорушення та оформленням відповідних матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності, у сукупності з іншими доказами, не дозволить захистити та відновити ( за наявності порушень) права особи, яка притягується до відповідальності, що не відповідає завданням адміністративного судочинства, так як при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення, в тому рахунку складання протоколу, працівники поліції здійснювали не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правоворушення.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.