ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року 
Київ
справа №2340/5144/18
адміністративне провадження №К/9901/19562/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Гусака М.Б.,  Желтобрюх І.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (суддя Гайдаш В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року (головуючий суддя Горяйнов А.М., судді: Аліменко В.О., Кузьменко В.В.) у справі №2340/5144/18 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лящівка» до Головного управління ДФС в Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лящівка» (далі по тексту - позивач, СТОВ «Лящівка») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Черкаській області (далі по тексту - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0010501401 від 20 вересня 2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року, адміністративний позов задоволено.

Вирішуючи спір, суди встановили, що СТОВ «Лящівка» є сільськогосподарським товаровиробником та є платником єдиного податку четвертої групи, що підтверджується довідкою від 15 березня 2017 року № 80/23-26-12-021.

Контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку СТОВ «Лящівка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2018 року, за результатами якої складено акт від 27 серпня 2018 року № 333/23-00-14-0107/03793567.

Перевіркою встановлено порушення, зокрема, вимог пунктів 292-1.1, 292-1.2 статті 292-1, підпункту 295.9.2 пункту 295.9 статті 295 ПК України, в результаті чого занижено єдиний податок 4-ї групи на загальну суму 148551,21 грн., в тому числі за 1 квартал 2017 року на суму 13541,13 грн., 2 квартал 2017 року на суму 13541,13 грн., 3 квартал 2017 року на суму 67705,63 грн., 4 квартал 2017 року на суму 40623,36 грн., 1 квартал 2018 року на суму 13139,96 грн.

На підставі вказаного акта перевірки було прийняте податкове повідомлення-рішення від 20 вересня 2018 року № 0010501401, яким позивачу нараховані грошові зобов`язання за платежем: «Єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників» на загальну суму 185689,01 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 148551,21 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 37137,80 грн.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення став висновок відповідача про те, що позивач під час визначення розміру земельного податку неправильно визначив індекс споживчих цін, який впливає на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки (далі - Коефіцієнт індексації), що призвело до заниження розміру земельного податку.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач правильно визначив розмір податкових зобов`язань з єдиного податку за 2017 рік та І квартал 2018 року, керуючись положеннями статті 289 ПК України у сукупності з приписами підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДФС у Черкаській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. 

На переконання скаржника, законодавець не визначав будь-яких особливостей визначення у 2016 році величини Коефіцієнта індексації для цілей оподаткування єдиним податком платників четвертої групи, але чітко зазначив, що такий коефіцієнт розраховується виходячи із індексу споживчих цін за відповідний рік. У 2016 році індекс споживчих цін становив 112,4 відсотка. З приводу індексації у 2017 році відповідач вказав, що позиція з приводу індексації за вказаний період висловлена Міністерством фінансів України у листі від 19 січня 2017 року №31-11150-09-10/1342. 

СТОВ «Лящівка» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як законні та обґрунтовані. Позивач наголошує, що відповідач, в порушення норм ПК України, під час перевірки не використав розрахований та оприлюднений Держгеокадастром Коефіцієнт індексації на 2016 та 2017 роки, а неправомірно застосовував лист Міністерства фінансів України від 19 січня 2017 року №31-11150-09-10/1342. За твердженням позивача, використання вказаного листа є помилковим, оскільки він не адресувався ДФС України, не є нормативно-правовим чи індивідуальним актом та не містить відомостей саме щодо коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З огляду на встановлені судами обставини справи між сторонами відсутній спір щодо цільового призначення земельних ділянок, правильності визначення розміру нормативної грошової оцінки земель, порядку застосування Коефіцієнта індексації залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Спірним є питання щодо того, який саме розмір зазначеного коефіцієнта мав застосовуватись при нарахуванні та сплаті позивачем єдиного податку як платником четвертої групи у 2016 та 2017 роках.

Відповідно до підпункту 292-1.1 статті 292-1 ПК України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом (підпункт 292-1.2 статті 292-1 ПК України).

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Пунктом 289.2 статті 289 ПК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (абзац п`ятий пункту 289.2 статті 289 ПК України).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20 грудня 2016 року, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, підрозділ шостий розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8 наступного змісту: «Установити, що індекс споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням: для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) - 100 відсотків; для земель несільськогосподарського призначення - 106 відсотків».

Пунктом 9 підрозділу шостого розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що індекс споживчих цін за 2017 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків. Означена правова норма внесена до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 7 грудня 2017 року №2245-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2018 року.

Аналіз вищенаведених правових положень свідчить, що величина Коефіцієнта індексації щороку розраховується саме Держгеокадастром. При цьому такий розрахунок здійснюється саме відповідно до індексу споживчих цін за попередній рік. Разом з тим, законодавець у 2016 та 2017 роках запровадив певні особливості щодо справляння плати за землю шляхом чіткої вказівки на фіксований розмір індексу споживчих цін, що має використовуватись у цей період, незалежно від розміру, встановленого Державною службою статистики України. 

Враховуючи приписи статті 7, підпункту 292-1.2 статті 292-1 ПК України, суди правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 289 ПК України у сукупності з особливостями правового регулювання плати за землю, запровадженими шляхом внесення відповідних доповнень до підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Суди попередніх інстанцій також правильно звернули увагу на те, що Держгеокадастр листами від 13 січня 2017 року та від 11 січня 2018 року повідомляв ДФС України, обласні та Київську міські державні адміністрації, Головні управління Держгеокадастру в областях і в м. Києві про значення Коефіцієнта індексації за 2016 рік - 100 відсотків (для сільськогосподарських угідь); за 2017 рік - 100 відсотків (для сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення).

Так, саме Держгеокадастр законодавчо наділений повноваженнями для встановлення величини Коефіцієнту індексації та подальшого інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на лист Міністерства фінансів України від 19 січня 2017 року №31-11150-09-10/1342, оскільки останній адресований не ДФС України, а Держгеокадастру, та носить інформаційно-рекомендаційний характер. В силу приписів статті 7 КАС України зазначений лист не може бути застосований судами як джерело права, оскільки не носить характер правового акта. 

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року у справі №2340/5144/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
М.Б. Гусак 
 І.Л. Желтобрюх ,
Судді Верховного Суду