ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	Львів	Справа № 308/9749/19 пров. № А/857/69/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Луців І.І.,
позивача                                                       ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2019 року у справі № 308/9749/19 (рішення ухвалено в м. Ужгород, головуючий суддя Малюк В.М., повний текст рішення складено 25.11.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС, в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Уретія Сергія Володимировича про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, 
                                                     в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 22.08.2019 звернулася в суд із адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС, в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Уретія Сергія Володимировича, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову в.о. заступника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Уретія С.В. від 14.08.2019, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн та закрити провадження у справі.
В обґрунтування позову зазначає, що вона не могла вивезти автомобіль з території України в термін встановлений законом через поломку транспортного засобу, про що завчасно повідомила митний орган. Крім цього, зазначає, що митним орган пропущено строк накладення стягнення, оскільки відповідач мав змогу і раніше скласти відносно неї протокол та притягнути її до відповідальності, що ним зроблено не було. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2019 року в позові відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що пунктом 22 Порядку Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму №657 передбачено, що у разі виявлення порушень законодавства на будь - якому етапі здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних засобів і товарів посадова особа митного органу зобов`язана вжити заходів, передбачених законодавством. Вважає, що оскільки вона 14 разів перетинала державний кордон України, то і стільки ж разів підлягала митному контролю та митному оформленню. Проте, посадові особи Закарпатської митниці ДФС після проведення митного контролю та завершення митних формальностей, а також перевірки комплектності документів, необхідних для митного контролю та митного оформлення, давали дозвіл на перетин державного кордону, і жодній відповідальності не підлягала. Однак, саме 17.07.2019 ці самі дії вже були визначені посадовими особами Закарпатської митниці ДФС як адміністративне правопорушення. Таким чином, переконана, що у посадових осіб Закарпатської митниці ДФС був наявний обов`язок при кожному перетині державного кордону провести відносно неї митний контроль з використанням аналітично-перевірочних заходів з використанням АСМО «Інспектор», а у випадку виявлення порушення - зафіксувати правопорушення у протоколі про порушення митних правил.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні позивач підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , 31.12.2017 ввезла на митну територію України через пункт пропуску «Ужгород», Закарпатської митниці ДФС у митному режимі «транзит», легковий автомобіль марки «Renault Espace», н/з Словаччини НОМЕР_1 . Вище вказаний транспортний засіб підлягав вивезенню за межі митної території України в зоні діяльності митної території Закарпатської митниці у строк до 05.01.2018. 
Згідно інформації з АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФСУ, встановлено, що станом на 17.07.2019 вказаний транспортний засіб не вивезено за межі території України.
Постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС – начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Уретій С.В. в справі про порушення митних правил № 3459/30500/19 від 14 серпня 2019 року на позивача, громадянку України ОСОБА_1 , з посиланням на ч. 3 ст. 470 Митного кодексу («Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата») було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн.
Не погоджуючись із винесеною постановою позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що на даний час, ввезений ОСОБА_1 транспортний засіб так і залишається невивезеним за межі митної території України, що свідчить в свою чергу про триваючий характер вчиненого позивачем правопорушення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту.
Згідно з ч. 2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).
Частиною 1 ст. 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною 3 статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.
Пунктом 5 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657 встановлено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
З аналізу зазначених вище норм видно, що законодавством чітко визначено умови можливості невключення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.
Встановлено, що ОСОБА_1 04.01.2018 зверталася до Закарпатської митниці ДФС із заявою, в якій повідомляла, що не має можливості вивезти вищезазначений автомобіль у встановлені строки, так як автомобіль знаходиться на ремонті.
В підтвердження поломки транспортного засобу позивач надала до Закарпатської митниці ДФС заяву від 04.01.2018 про неможливість своєчасного вивезення транспортного засобу за межі митної території України.
На переконання колегії суддів, такий факт, як ремонт автомобіля внаслідок поломки не може бути прирівняний до аварії або обставин непереборної сили. Належних доказів зворотнього позивачем надано не було.
Також, у своєму поясненні від 17.07.2019 позивач підтвердила факт не вивезення нею зазначеного транспортного засобу за межі території України у встановлені строки у зв`язку з поломкою.
Таким чином, на момент розгляду матеріалів справи про порушення митних правил позивачем не дотримано умов можливості невключення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків, ним документально не підтверджено такого факту, а тому колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил є безпідставним та необґрунтованим.
Також, відповідно до статті 90 Митного кодексу України (далі – МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Згідно із частиною 1 статті 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.
Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 522 МК України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Згідно з частиною 1 статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
З аналізу зазначеної норми видно, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.
При цьому, в положеннях МК України не міститься визначення триваючого правопорушення.
Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.
Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Отже, невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.
Аналізуючи вищенаведене, враховуючи те, що позивачем, в порушення вимог ст. 95 МК України, у встановлені строки для транзитних перевезень для автомобільного транспорту – 10 діб станом на 17.07.2019 про те, що оскаржена постанова про порушення митних правил відповідачем винесена правомірно, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                    п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2019 року у справі № 308/9749/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар