ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1638/20 Справа № 185/9353/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного аціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що його незаконно було звільнено з роботи, 08 жовтня 2018 року, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Зазначає, що 25 червня 2018 року йому було повідомлено про те, що він підлягає звільненню згідно п.1 ст.40 КЗпП України, запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад, у разі відмови продовжувати роботу на запропонованих посадах або неможливості подальшого працевлаштування на підприємстві він буде звільнений.
Але позивачу так і не було надано для ознайомлення переліку вакантних посад, а ті документи, що були надані, не відповідали вимогам Національного стандарту України “Вимоги до оформлювання документів”. 
При заповненні трудової книжки відповідач допустив порушення в частині зазначення дати звільнення, внаслідок чого Дніпровським міським центром зайнятості Державної служби зайнятості позивачу було відмовлено у наданні статусу безробітного.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд поновити на роботі у ПАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго”, як правонаступника роботодавця; визнати незаконним наказ № 1050-к від 08 жовтня 2018 року Відокремленого підрозділу “Державна інспекція енергетичного нагляду України” ДП «Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України; скасувати наказ № 1050-к від 08 жовтня 2018 року Відокремленого підрозділу “Державна інспекція енергетичного нагляду України” ДП “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути моральну шкоду в розмірі 145 806,11 грн, яка дорівнює заробітку за один календарний рік (т.1, а.с. 3-5, т.3 а.с. 152).
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
Визнано незаконним наказ № 1050-к від 08 жовтня 2018 року Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з енергетичного нагляду групи 1 відділу енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпропетровській області Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні ПАТ «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» з 08 жовтня 2018 року.
Стягнуто з ПАТ «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 153 063, 60 грн, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо судового збору (т.3, а.с.199-197).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів 
Зазначає, що роботодавцем при звільненні позивача було дотримано вимог законодавства. Відповідач неодноразово пропонував позивачу вакантні посади (т.3, а.с.202-207).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2015 року позивач був прийнятий на роботу до Відокремленого підрозділу “Державна інспекція енергетичного нагляду України” ДП “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО”, з урахуванням перейменування підприємства 04 липня 2016 року, на посаду старшого державного інспектора з енергетичного нагляду групи 1 відділу енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпропетровській області Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні ( т.1, а.с.12-16).
       24 травня 2018 року позивача було ознайомлено з Наказом Держенергонагляду від 21 травня 2018 року №51 “Про скорочення штату та чисельності працівників”, що підтверджується його підписом у листі-ознайомлення ( т.1, а.с.48).
       02 липня 2018 року позивача було ознайомлено з попередженням від 25 червня 2018 року про наступне звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з затвердженням нової граничної чисельності працівників Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії та на виконання наказів Держенергонагляду від 21 травня 2018 року №51 «Про скорочення штату та чисельності працівників», від 23 травня 2018 року №52 “Про введення в дію штатного розпису Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України”, від 23 травня 2018 року №53 “Про заходи у зв`язку із скорочення штату та чисельності працівників”. Вказане попередження містить зазначення, що позивач ознайомлений з переліком вакантних посад 02 липня 2018 року ( т.1, а.с.49).
       02 жовтня 2018 року позивач був присутній на засіданні профспілкового комітету ППО Держенергонагляд, на засіданні було погоджено розірвання трудового договору з позивачем, на підставі п.1 ст.40 КзпП України та запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад, станом на 01 жовтня 2018 року, зазначивши, що в Дніпровському регіоні вакантних посад не має, на що він відмовився від ознайомлення, вказав, що йому важливо не переїжджати в інший регіон ( т.1, а.с.50-57, т.3, а.с.28).
       02 жовтня 2018 року позивача, згідно з наказом № 1050-к, звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, за п. 1 ст. 40 КЗпП України ( т.1, а.с. 9).
       Наказом Міністерства фінансів України № 321 від 29 липня 2019 року ”Про деякі питання створення приватного акціонерного товариства ”Національна енергетична компанія “Укренерго”, створено приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія “Укренерго” шляхом перетворення державного підприємства “Національна енергетична компанія ”Укренерго”.
       Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП “Національна енергетична компанія ”Укренерго” припинено, за кодом юридичної особи 00100227 значиться ПАТ ”Національна енергетична компанія ”Укренерго”, Державна інспекція енергетичного нагляду України не значиться в переліку відокремлених підрозділів.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому його трудові права підлягають захисту шляхом визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).
Згідно зі статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Так, статтею 40 КЗпП України визначено випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Зокрема, відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
Відповідно до абз.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
За загальним правилом, що відповідає положенням ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця" під час розгляду судами спорів про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення покладається на роботодавця (відповідача) (постанова ВС від 02 серпня 2018 року, справа № 465/2454/16-ц, провадження № 61-902св18).
Однак, в супереч вимогам законодавства, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження з переліком яких конкретних посад позивач був ознайомлений 02 липня 2018 року. В попередженні від 25 червня 2018 року посилання на перелік вакантних посад не має, вказане попередження додатків не містить, підпису ознайомлення позивачем з переліком вакантних посад відповідач не надав суду.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП. 
Враховуючи, що позивач був звільнений без законних підстав, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що наказ № 1050-к від 08 жовтня 2018 року Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним. 
При визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції керувався частиною другою статті 235 КЗпП, статтею 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. 
Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року,не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.
Дійшовши до висновку про незаконне звільнення позивача, суд першої інстанції на підставі положень статті 235 КЗпП України правильно встановив, що період вимушеного прогулу, який підлягає оплаті, складає 229 робочих дні, з 09 жовтня 2018 року по 09 вересня 2019 року включно, тобто з моменту звільнення до ухвалення судового рішення.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Так, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також рівня доведеності перед судом обставин заподіяння моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.
Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” — залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року— залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: