ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/138/19	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/76/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 310020000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Ткач О. І., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року (ухвалене суддею Федорончуком В.Б., повний текст якого складено 05 листопада 2019 року) у цивільній справі № 595/138/19 ,-

В С Т А Н О В И В:        
       В січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.
       Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з нею проживає їх неповнолітня дочка ОСОБА_4 на утримання якої рішенням Чортківського районного суду від 12.07.2011 року було визначено розмір аліментів 700 грн., щомісячно.         Посилаючись що на те, що вказаний розмір аліментів не забезпечує дитині належного та повноцінного розвитку, а відповідач займається підприємницькою та благодійною діяльністю, має у власності ювелірний магазин, житловий будинок, квартиру та автомобіль, просила збільшити розмір аліментів до 2500 грн. 
       Також зазначила, що дочка знаходиться на обліку в лікаря окуліста, перебуває під наглядом лікаря офтальмолога дитячого Медичного центру “ВІАСАН” і нею постійного витрачаються кошти на медичні послуги у зв`язку з чим просить визначити стягнення додаткових витрат на лікування дочки по 2500 грн. щомісячно.
       Рішенням Бучацького районного суду від 28.10.2019 року в задоволенні позову відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи.
       Зазначила, що розмір аліментів визначений судом у 2011 році не відповідає мінімальному розміру аліментів визначеному ч. 2 ст. 182 СК України.         Вважає, що наявність у відповідача інших дітей не може бути підставою для порушення конституційних прав його дитини від першого шлюбу. На її думку, суд не вправі був відмовляти у задоволенні позову з тих підстав, що виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача повернутий стягувачці.         Вказує, що підставою позову вона зазначала майновий стан відповідача, що не було враховано судом. 
       Щодо стягнення додаткових витрат на лікування дочки зазначила, що вона надала достатньо доказів про понесені нею витрати на лікування в період з 2012 по 2019 роки, однак суд взяв до уваги нічим не підтверджені слова відповідача про те, що він допомагає дочці, водив дочку до офтальмолога, купляв спеціальний пристрій для тренування різкості зору та спеціальний дієвий корсет для корегування сколіозу.
       В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала зіславшись на доводи викладені в ній та додатково пояснила, що майновий стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі який просить позивач.
       Вказала, що позивач їздить у Польщу на роботу, однак це не покладає на неї обов`язку самостійно здійснювати утримання доньки. Предметом позову є лише стягнення додаткових витрат на лікування доньки.
       Відповідач апеляційної скарги не визнав та пояснив, що у шлюбі з позивачем у них народилося двоє дітей і після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним, а дочка з матір`ю.
       Оскільки з кожним з подружжя проживає одна дитина то виконавчий лист про стягнення аліментів був повернутий позивачці за її заявою. В кінці листопада 2019 року після ухвалення оскаржуваного рішення позивач знову пред`явила виконавчий лист до виконання на підставі якого він сплачує аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.         Син 1998 року народження надалі проживає з ним, навчається стаціонарно в університеті і він надає йому утримання. Дочці він час від часу перераховував на карточку кошти, вона приїжджала до нього на шкільні канікули, він купляв їй прилад для тренування різкості зору та дієвий спеціальний корсет однак колишня дружина заборонила йому займатись лікуванням дочки, а вимагає сплати коштів щомісячно у розмірі, який вона сплачує приватному медичному центру за надані послуги один раз в рік.
       Зазначив, що його майновий стан став набагато скрутнішим, на даний час у нього на утриманні троє неповнолітніх дітей, дружина яка займається їх вихованням. Крім того, на його утриманні перебуває його мати-пенсіонерка.
       Вказав, що раніше у нього в магазині було чотири продавці і попитом користувалися золоті вироби, однак у зв`язку з зниженням купівельної спроможності населення на даний час продаються в більшості вироби з срібла, що в свою чергу не приносить таких прибутків як раніше і дохід від підприємницької діяльності становить близько 6000 грн.
       Щодо доводів позивача про його благодійну діяльність він пояснив, що не займається благодійністю, а займається волонтерською діяльністю.
       Зазначив, що майно про яке вказує позивач було придбано за кредитні кошти. Після розірвання шлюбу позивач не хотіла брати на себе боргові зобов`язання за кредитами, а тому він самостійно погашає кредитну заборгованість і значну допомогу у цьому йому надає родина теперішньої дружини.
       Звертає увагу, що позивач зареєстрована підприємцем і надалі їздить у Польщу на заробітки, а тому її матеріальний стан не погіршився.
       Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 27.07.1996 року, який рішенням Чортківського районного суду від 27.07.2010 року розірвано.
       Від вказаного шлюбу мають двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Рішенням Чортківського районного суду від 22.09.2010 року з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 присуджені аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 31.08.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.11.2010 року змінено рішення Чортківського районного суду від 22.09.2010 року та зменшено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 1200 грн. щомісячно на кожну дитину. 
       Рішенням Чортківського районного суду від 12.07.2011 року змінено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 700 грн. на дитину щомісячно. 
       Рішенням Чортківського районного суду від 27.07.2012 року місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 визначено із батьком ОСОБА_2 .
       Виконавчий лист № 2-473/11 від 11.11.2011 року, виданий Чортківським районним судом 26.12.2012 року повернуто стягувачеві ОСОБА_3 
        ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються у вищих навчальних закладах.
       Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача. В частині додаткових витрат суд виходив з недоведеності позивачем необхідності таких щомісячних витрат на майбутнє.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до статтей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. 
       Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
       Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
       Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
       Позивач підстави для збільшення розміру аліментів пов`язує з покращенням матеріального стану відповідача, а стягнення додаткових витрат на доньку із необхідністю її лікування в лікаря-окуліста.
       Однак в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідача покращився, що дає йому змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі.
       Суд першої інстанції, обґрунтувавши відмову в позові, зокрема відсутністю доказів щодо покращення матеріального стану відповідача, підставно взяв до уваги, що народження у відповідача трьох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 свідчить про зміну сімейного стану позивача, яке існувало до ухвалення судом першої інстанції рішення від 12.07.2011 року про зміну розміру аліментів на утримання дітей. 
       Крім того, на утриманні відповідача знаходиться дружина ОСОБА_9 , та син від першого шлюбу, який проживає разом з ним та продовжує навчання у вищому навчальному закладі, що не заперечує представник позивача.
       Така зміна сімейного стану свідчить про те, що відповідач несе додатковий тягар по утриманню членів своєї сім`ї, порівняно з своїм становищем станом на 2011 рік.
       В той же час позивачем не надано доказів того, що за час від ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився її сімейний стан, або матеріальний стан.
       Доводи про те, що присуджений розмір аліментів є занадто малим, меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і тому з цих підстав позов підлягає до часткового задоволення, колегією суддів оцінюється критично, оскільки збільшення прожиткового мінімум для дитини відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Крім того, позивач пояснив, що за вказівкою ДВС він сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується матеріалами справи.
       Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 має реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки такі обставини не доведені позивачем, та судом першої інстанції не встановлені. Такі твердження по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, які як і інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального або процесуального права. 
       Щодо додаткових витрат колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
       Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
       Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
       Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
       Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
       Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обгрунтування необхідності майбутніх витрат.
       Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).
       Згідно медичних довідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2010 року хворіє та знаходиться на обліку в лікаря-окуліста, а з грудня 2015 року під наглядом лікаря-офтальмолога. 
       Відповідно до змісту позовної заяви, позивач заявляла вимогу про стягнення додаткових витрат на лікування дитини на майбутнє, тобто фінансування додаткових витрат наперед, однак не представила доказів того, що таке лікування буде постійного характеру та доказів в обґрунтування розміру додаткових витрат.
       Як пояснював відповідач, він приймає участь приймає участь у вихованні та утриманні дочки ОСОБА_6 , допомагає їй із лікуванням, водив дочку до офтальмолога, купляв оклюзор (спеціальний прилад для тренування різкості зору), придбав спеціальний дієвий корсет для корегування сколіозу.
       Докази того, що позивач зверталась до відповідача з вимогою профінансувати ті чи інші додаткові витрати і така вимога залишилась без реагування відповідача у матеріалах справи відсутні.
       Колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлена права звертатися до відповідача з вимогою щодо покриття витрат на лікування дочки після їх фактичного понесення.
       Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги оцінюються критично, оскільки не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
       Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
       Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню, як постановлена в малозначній справі. 
       Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Ткач О.І.

                                                                               Ходоровський М.В.