ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 січня 2020 року

м. Харків

справа № 643/7523/18

провадження №22-ц/818/323/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

апелянт - Харківська міська рада 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Букреєвої І.А. в м. Харкові, -
                                               в с т а н о в и в :
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі Харківська міська рада, як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним рішенням зачіпаються її права та законні інтереси просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про права та інтереси Харківської міської ради без її залучення до справи, чим позбавив останню можливості захистити свої права щодо здійснення контролю за використанням і збереженням житлового фонду, оскільки квартира належить територіальній громаді м. Харкова. Вказує, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, що підтверджують факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , протягом певного періоду часу. Відсутня інформація щодо місцезнаходження чи місця роботи відповідача.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка не приватизована та належить територіальній громаді м. Харкова, наймачем якої є ОСОБА_6 , наймач (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зареєстровані ОСОБА_3 - син, ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_4 - невістка, ОСОБА_1 - онука наймача, ОСОБА_5 - онук (а.с.5,6).
Відповідно до акту про непроживання від 07.06.2018 року, складеного та підписаного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є сусідами позивача, відповідач ОСОБА_2 , 1970 року народження, за адресою АДРЕСА_2 не проживає з червня 1993 року, речей, що належать ОСОБА_2 в квартирі немає. (а.с. 7)
Згідно повідомлення Московського відділу поліції ГУНП в Харківській області за фактом перешкоджання у здійсненні права на мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не зверталась. (а.с. 8)
Як на підставу заявлених вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що наймачем квартири є її бабуся ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 хоча й зареєстрована у вказаній квартирі, проте пішла з дому, та у вказаній квартирі не проживає фактично з 1993 року. Речі, які б належали відповідачу ОСОБА_2 , у квартирі відсутні, за комунальні послуги не сплачує, на даний час місце її мешкання невідомо. Вважає, що наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Оскільки без згоди ОСОБА_2 вона та члени її сім`ї не мають змоги скласти з власником нерухомого майна новий договір найму, після померлої ОСОБА_6 , а також отримати субсидії та вирішити питання щодо приватизації житла. Просила суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. 
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;
4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 
5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;
6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 
7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають встановленню та доведенню термін відсутності відповідача та причини його відсутності.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом, спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, не приватизована, на теперішній час у ній зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .
Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу щодо періоду відсутності відповідача у квартирі АДРЕСА_1 та причини такої відсутності.
Відповідь Московського ВП ГУНП в Харківській області від 07.06.2018 року, з якої убачається, що відповідач не зверталась із заявами щодо перешкод користування квартирою АДРЕСА_1 та акт про непроживання від 07.06.2018 року відповідача у квартирі АДРЕСА_1 , - не є належними доказами, оскільки складені безпосередньо перед зверненням до суду. Підписи осіб, що підписали акт належним чином не посвідчені. При цьому, як свідки вони не допитані.
З відповіді не вбачається, протягом якого часу відповідач не зверталась до органів Національної поліції із вказаними заявами.
Позивачем не надано інформації щодо місця знаходження або місця перебування чи місця роботи відповідача, інформації із закладів соціального захисту населення, знаходження її в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі, з закладів охорони здоров`я про те, що відповідач зверталася чи ні за допомогою, з відділень зв`язку про отримання будь-якої кореспонденції тощо.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом.
Крім того, вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування житлом у квартирі, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, без залучення до участі у справі Харківської міської ради, суд порушив права останньої, як власника спірної квартири. 
Доводи апеляційної скарги відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки суду не було надано жодних належних доказів непроживання відповідача у спірній квартирі за місцем її реєстрації понад шість місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.
Враховуючи вищевикладнене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1152,60 грн., який був сплачений при подачі апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1  - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 1152,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:         О.В. Маміна 

Судді:                                                                  С.С. Кругова

                                                                       Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 11.01.2020 року.