УХВАЛА

27 січня 2020 року 
Київ
справа №2а-8676/11/1470
адміністративне провадження №К/9901/2059/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 2а-8676/11/1470 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему у Миколаївській області, Відділу Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди у сумі 10000 грн,

УСТАНОВИВ:
29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася із заявою про перегляд судового рішення у справі № 2а-8676/11/1470 за нововиявленими обставинами. Підставою для перегляду рішення позивач вказала пункт 1 частини 2 статті 361 КАС України - істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження про перегляд судового рішення у справі № 2а-8676/11/1470 за нововиявленими обставинами. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему у Миколаївській області, Відділу Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди у сумі 10000 грн повернуто апелянту на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Повертаючи апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України суд апеляційної інстанції, виходив з того, що станом на 21 грудня 2019 року недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, усунені не були, до суду докази сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн або підтверджуючий документ, з якого можливо встановити розмір річного доходу апелянта за попередній календарний рік не надано. 
Частиною 2 статті 298 КАС України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно вимог частинами 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Так, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом направлення на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду: доказів сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн або підтверджуючого документу, з якого можливо встановити розмір річного доходу апелянта за попередній календарний рік.
Як слідує зі змісту ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року одночасно до апеляційної скарги апелянтом було додано заяву, в якій просила суд звільнити її від сплати судового збору. В обґрунтування зазначеної заяви апелянт вказувала, що неспроможна сплатити судовий збір у силу малозабезпеченості, оскільки є пенсіонером з мізерною пенсією -1600 гривень. В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору апелянтом надано до суду довідку про доходи №2087 7067 0200 2013 від 16 жовтня 2019 року, видану Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. З наведеної довідки слідує, що сума пенсії позивача за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року склала 17989,93 грн.
Постановляючи ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року суд апеляційної інстанції виходив з того, що для вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору апелянту необхідно надати до суду підтверджуючий документ, з якого можливо встановити розмір річного доходу апелянта за попередній календарний рік (довідку пенсійного органу про розмір пенсії апелянта за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року або відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України за 2018 рік). 
Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. 
Судом аплеяційної інстанції встановлено, що згідно повернутих на адресу суду поштових повідомлень, копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом була отримана 03 грудня 2019 року. Таким чином, строк для усунення недоліків апеляційної скарги закінчився 13 грудня 2019 року.
Станом на 21 грудня 2019 року недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, усунені не були, до суду докази сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн або підтверджуючий документ, з якого можливо встановити розмір річного доходу апелянта за попередній календарний рік не надано.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховано те, що строк, встановлений на усунення недоліків скарги, з урахуванням терміну поштового пересилання, є достатнім для вчинення учасником справи певних процесуальних дій.
Отже, у суду апеляційної інстанції були наявні підстави для повернення апеляційної скарги, оскільки на момент вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, недоліки апеляційної скарги, визначені ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року, якою апеляційну скаргу було залишено без руху, скаржником не усунуто.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року апелянту роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права скаржника повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
В касаційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями органу державної влади. Враховуючи, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Держкомзему у Миколаївській області у ненаданні ОСОБА_1 , яка зверталася з заявами безпосередньо до цієї установи, вичерпних відповідей у 2008-2009 роках про наявність в Державному акті на право власності на земельну ділянку № 79 від 19.12.1993 року всіх помилок, які були виявлені під час перевірки її звернень, вказує, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 ЗУ «Про судовий збір».
З приводу вказаного колегія суддів зазначає наступне.
За змістом пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
У цій справі позивач звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження про перегляд судового рішення у справі № 2а-8676/11/1470 за нововиявленими обставинами. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до ЗУ "Про судовий збір" є самостійним об`єктом справляння судового збору.
Як підставу звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги апелянт вказала, що неспроможна сплатити судовий збір у силу малозабезпеченості. При цьому, як на підставу звільнення від сплати судового збору пункт 13 частини 2 статті 3 Закону №3674-VI апелянт у вказаній заяві не посилалася.
За змістом частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону №3674-VI суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, у разі, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Таким чином, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходив з наданих апелянтом доказів та обґрунтувань підстав для звільнення від такої сплати.
Враховуючи, що позивач звернулся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у даному випадку застосування положень пункту 13 частини 2 статті 3 Закону № 3674-VI, які регулюють підстави звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви є помилковим.
При цьому, докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, не були предметом дослідження судом апеляційної інстанції. 
Згідно частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, застосовування судом апеляційної інстанції положення пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини 2 статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині 3 статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами у справі № 2а-8676/11/1470 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему у Миколаївській області, Відділу Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди у сумі 10000 грн.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
В.М.Соколов
Судді Верховного Суду