П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1466/19	
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2019р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, в якому просила скасувати вимогу від 6.11.2018р. №Ф-675-54 про сплату боргу єдиного внеску у сумі 15  819,54грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 20.09.2006р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець, але підприємницькою діяльністю не займалася та з 17.12.2018р. знята з державної реєстрації як ФОП, тому вважає не доцільним застосовувати до неї ст.25 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019р. в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття по справі нового судового рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки на час припинення підприємницької діяльності була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску та вказане не спростовано будь-яким доказом, а тому податковий орган приймаючи оскаржувану вимогу діяв у відповідності до податкового законодавства України. Також, суд першої інстанції вважав, що позивачка не пропустила строк на звернення із позовом в суд.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.319 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про залишення позову без розгляду, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 20.09.2006р. по 17.12.2018р. була зареєстрована як ФОП.
Згідно інтегрованої картки платника податків, станом на 31.10.2018р. заборгованість зі сплати єдиного внеску платника податків ОСОБА_1 становить 15  819,54грн. (а.с.50).
На підставі чого, 6.11.2018р. ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску за №  Ф-675-54 на суму 15  819,54грн..
Позивачка вважаючи вказану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернулась в суд із відповідним позовом. 
Перевіряючи правомірність та законність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені адміністративного позову, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Положеннями ч.1,3 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається із матеріалів справи, що оскаржувану вимогу за №Ф-675-54 від 6.11.2018р. прийнято у відповідності до ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).
Частиною 1 ст.2 Закону №2464-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положеннями ч.2 цієї ж статті встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
У відповідності до абз.4-6 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
За правилами абз.8,9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Отже, положення абз.5 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI передбачають адміністративний або судовий порядок оскарження вимоги.
Втім, правове регулювання, наведене у абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді.
Судова колегія зазначає, що таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС платнику ЄСВ, тобто з дотриманням строків, визначених абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17  липня  2019р. у справі за №0740/1050/18, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Так, судовою колегією встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскаржувану вимогу за №Ф-675-54 від 6.11.2018р. ОСОБА_1 отримала - 5.12.2018р., в подальшому позивачка оскаржила вказану вимогу до Державної податкової служби України. 
За результатами розгляду вказаної скарги, 19.11.2019р. Державною податковою службою України прийнято рішення за №9933/6/99-00-08-06-1, яким скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.102-103).
В подальшому, у липні 2019р. ОСОБА_1 звернулась в суд із даним позовом. Разом із адміністративним позовом позивачкою подана і заява про поновлення пропущеного строку на звернення до суду (а.с.14). 
Як вбачається із заяви про поновлення пропущеного строку, ОСОБА_1 в поважність пропуску строку зазначила, що вперше зверталась в суд із позовом - 12.02.2019р., але 23.05.2019р. отримала ухвалу про залишення позову без руху (справа №653/471/19), потім хворіла і у липні 2019р. повторно звернулася в суд із оскарженням вищезазначеної вимоги (а.с.14).
Апеляційний судом зазначає, що ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2019р. по справі за №653/471/19 позовну заяву ОСОБА_1 про скасування вимоги від 6.11.2018р. №Ф-675-54 (яка подана до суду 2.02.2019р.) повернуто позивачці у зв`язку із невиконанням ухвали про залишення позову без руху, а саме несплатою судового збору.
У відповідності з ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до п.6 ч.5 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7.07.1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Аналізуючи вищевикладене, судова колегія суддів вважає, що зазначені ОСОБА_1 обставини у заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду не є поважними.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 вперше подала адміністративний позов до суду (справа №653/471/19) - 2.02.2019р., тобто після закінчення строків, встановлених абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, а також позивачкою не надано доказів на підтвердження поважності пропуску цього строку.
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 вдруге звернулась в суд із даним позовом у вересні 2019р. що свідчить про недотримання нею встановленого Законом №2464-VI строку звернення до суду, то апеляційний суд вважає, що позивачкою пропущено встановлений законом строк звернення в суд із даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачкою не наведено та не доведено, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Згідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
У п.53 рішення від 8.04.2010р. у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або   законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства").
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права на звернення до суду може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.
Водночас, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлено пропуск позивачем 10-денного строку звернення до суду, який передбачений   Законом №2464-VI та належних підстав для поновлення такого строку позивачем не наведено.
За змістом ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених ч.3 та 4 ст.123 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду не можливо вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про залишення буз розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 311, 315, 319 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019р. - скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу - залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                          О.В.Яковлєв