КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 січня 2020 року 
м. Київ
справа № 759/17420/17
провадження № 22-ц/824/1178/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представники позивача: Телецький Т.А. , Вах М.Е .,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року /суддя Ул`яновська О.В./
у справі за позовом приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про  стягнення з ОСОБА_4 суми основного боргу у розмірі 11 360, 00 грн, інфляційних втрат 2881, 17 грн, 3% річних у розмірі 310, 85 грн, та судові витрати у розмірі 960, 50 грн, а загалом 15512, 52 грн; та стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 16 290, 00 грн, інфляційних втрат 1603, 17 грн,  3% річних у розмірі 475, 00 грн, та судові витрати у розмірі 960, 50 грн, а загалом 19 328, 67 грн.
Рішенням  Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. /т. 2 а.с. 8-10/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ПАТ «СП «Партнер» не обґрунтовує яку саме послугу надає відповідачу, оскільки між сторонами відсутній договір або будь-які інші докази про передачу транспортного засобу на зберігання. Вказував, що гаражний бокс НОМЕР_1 належить йому на праві приватної власності, водночас діяльність ПАТ «СП «Партнер» пов`язана з наданням послуги по зберіганню транспортних засобів  на машино-місцях автостоянки № 12 в будівлі напівпідземного гаражу на 58 гаражних боксів. Також вказував на те, що власниками гаражних боксів напівпідземного гаражу створено Обслуговуючий кооператив «Уборевича 27-А», водночас позивачем не надано, окрім власної калькуляції, жодних доказів щодо фактичного надання послуг, оскільки будівля не підключена до міських мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення. Судом помилково вказано на те, що між сторонами укладено договір та встановлено що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, чим обґрунтовано задоволення позовних вимог. Також вказував, що розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації №846 від 22.06.1999 року, будівля напівпідземного гаража на 58 гаражних боксів передається на баланс товариству співвласників, позивач здійснює утримання будівлі до створення такого товариства, яке створено у 2012 році самими співвласниками. Невиконання ПАТ «СП «Партнер» зобов`язання щодо створення товариства співвласників є порушенням розпорядження.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт ОСОБА_4 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Аналогічно попередній скарзі, вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ПАТ «СП «Партнер» не обґрунтовує яку саме послугу надає відповідачу, оскільки між сторонами відсутній договір або будь-які інші докази про передачу транспортного засобу на зберігання. Вказував, що гаражний бокс НОМЕР_1 належав йому на праві приватної власності, водночас діяльність ПАТ «СП «Партнер» пов`язана з наданням послуги по зберіганню транспортних засобів  на машино-місцях автостоянки № 12 в будівлі напівпідземного гаражу на 58 гаражних боксів. Також вказував на те, що власниками гаражних боксів напівпідземного гаражу створено Обслуговуючий кооператив «Уборевича 27-А», водночас позивачем не надано, окрім власної калькуляції, жодних доказів щодо фактичного надання послуг, оскільки будівля не підключена до міських мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення. Судом помилково вказано на те, що між сторонами укладено договір та встановлено що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, чим обґрунтовано задоволення позовних вимог. Також вказував, що розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації №846 від 22.06.1999 року, будівля напівпідземного гаража на 58 гаражних боксів передається на баланс товариству співвласників, позивач здійснює утримання будівлі до створення такого товариства, яке створено у 2012 році самими співвласниками. Невиконання ПАТ «СП «Партнер» зобов`язання щодо створення товариства співвласників є порушенням розпорядження.
ПрАТ СП «Партнер» звернулось з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувало на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з урахуванням об`єктивно досліджених обставин справи, надано належної оцінки всім доказам. Також вказувало, що статус ПрАТ СП «Партнер» як законного землекористувача та балансоутримувача неодноразово встановлений судами, підприємство надає послуги з експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу з приватних капітальних гаражів, зокрема і спірного гаражу. Вказувало, що ОСОБА_3 набувши гараж у власність ухилився від укладення договору щодо його утримання, однак послуги фактично надавались та споживались. Вартість послуг визначається, виходячи з експлуатаційних витрат та витрат на забезпечення схоронності транспортного засобу, які викладені в плановій детальній калькуляції, накази про затвердження якої чинні та не скасовані. До витрат які несе ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки. Вказувало на те, що створення об`єднання співвласників технічно неможливо, оскільки документи, необхідні для оформлення права власності надано не всіма інвесторами. Водночас, рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2014 р. встановлено, що Обслуговуючий кооператив «Уборевича 27-А» не є товариством співвласників та відмовлено у передачі на баланс гаражних боксів, експлуатаційні послуги вказаним кооперативом не надаються. Таким чином, просило відмовити у задоволенні апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апелянти в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а судове рішення зміні в частині обґрунтування, на підставі наступного.
Судом встановлено, що ПрАТ СП «Партнер» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 29.07.1996 № 1041 «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13 мікрорайоні житлового масиву «Біличі» на підставі інвестиційного підрядного договору від 20.05.1997 № 4, укладеного із Головним управлінням капітального будівництва КМДА, виконав будівельні роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві «Біличі» /а.с. 17-19/.
31.08.1999 р. замовник (УКБ КМДА) відповідно до умов даного інвестиційного підрядного договору передав на баланс інвестору-підряднику СП «Партнер» напівпідземні гаражі на 58 машиномісць на ділянці АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою АВІЗО НОМЕР_1 /а.с. 33/.
Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 15.01.1998 № 10 «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва» затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісця на дільниці № 36 жилого масиву «Біличі» 13-й мікрорайон та їх експлуатацію покладено на СП «Партнер» /а.с. 22-26/.
Рішенням Київської міської державної адміністрації від 18.03.2004 № 125/1335 було затверджено проект відведення земельної ділянки спільному підприємству «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 58 машиномісць /а.с. 21/.
Згідно розпорядження від 09.06.2005 №911 напівпідземним гаражам СП «Партнер» на 58 машиномісць присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 /а.с. 28/.
На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2014 ОСОБА_4 став власником гаражного боксу, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 80/.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав ОСОБА_3 на підставі договору дарування гаражного боксу серія та номер 3399, виданий 23.11.2016 видавник: ОСОБА_5 ПНКМНО є власником гаражного боксу НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 110, 111/.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. ст.  525, 526 ЦК України, про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; ст. 977 ЦК України про те, що якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер; ст.ст. 319, 322 ЦК України, про те, що на власників покладений обов`язок утримувати своє майно.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що до витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.
Згідно із розрахунку заборгованості станом на листопад 2016 р. заборгованість у відповідача ОСОБА_4 за спожиті послуги складає у розмірі 11360 грн 00 коп., до якої також входить сума інфляційних витрат з 2014 р. по листопад 2016 р. у розмірі 2881 грн 17 коп. та 3% річних за період з 11.07.2014 р. по листопад 2016 включно складає 310 грн 85 коп. /а.с. 119/.
У зв`язку із тим, що гаражний бокс НОМЕР_1 відчужений за договором дарування від 23.11.2016 на користь ОСОБА_3 , внаслідок чого згідно із розрахунку заборгованості сума боргу відраховується із моменту відчуження майна, а саме із 23.11.2016 яка складається із суми основного боргу у розмірі 16290 грн 00 коп.; інфляційних втрат 1603 грн 17 коп. та 3% річних у розмірі 475 грн 00 коп. /а.с. 120/
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з відповідачів.
Водночас, судом першої інстанції помилково наведено обґрунтування, що сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про те, що розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати розраховує позивач, яке підлягає виключенню з рішення суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять відомостей про укладення такого договору. Більше того, сторонами не заперечувалось того, що договору не укладалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому колегія суддів доходить висновку про виключення обґрунтування, що сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про те, що розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати розраховує позивач.
В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.
За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів).
Подані позивачем письмові докази свідчать про те, що ПАТ «Спільне підприємство «Партнер» є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2 , зобов`язаний нести витрати по сплаті обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством, а також є експлуатаційною організацією, яка у тому числі надає послуги з експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража, до якого входить приміщення гаражного боксу АДРЕСА_2 , та до яких включаються послуги із забезпеченням об`єкта електроенергією, здійснення обслуговування об`єкта, проведення ремонтних робіт та сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).
Відсутність відповідного договору між споживачем експлуатаційних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати таких послуг, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Тому вчинені дії сторонами підтверджують існування фактичних договірних відносин по наданню експлуатаційних послуг. Оскільки такі послуги надавалися Приватним акціонерним товариством «Спільне підприємство «Партнер» своєчасно і в повному обсязі, тому споживач (власник майна) зобов`язаний їх оплатити. 
Доводи апеляційних скарг про те, що позивач не надає послуг щодо зберігання, та те, що напівпідземний гараж не є стоянкою, а тому Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках не можуть бути застосовані, колегією суддів не приймаються до уваги, на підставі такого.
ПАТ СП «Партнер» відповідно до встановлених обставин справи є землекористувачем та балансоутримувачем, підприємство надає послуги з експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу з приватних капітальних гаражів, зокрема і спірного гаражу. Створення об`єднання співвласників не відбулось, окрім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2014 р. встановлено, що Обслуговуючий кооператив «Уборевича 27-А» не є товариством співвласників та відмовлено у передачі на баланс гаражних боксів, експлуатаційні послуги вказаним кооперативом не надаються.
Таким чином, оскільки обслуговуючий кооператив не створено, витрати по утриманню несе балансоутримувач, який надає послуги, зокрема і сплачує податок за землю, надає послуги по зберіганню та несе відповідальність за схоронність транспортних засобів.
Перелік послуг, що надаються вказано у планових калькуляціях /а.с.29, 31/, об`єктивного обґрунтування не отримання таких послуг апелянтами не надано, оскільки гаражний бокс не є відокремленим майном, а є частиною напівпідземного паркінгу, утримання якого здійснює підприємство.
Доводи апеляційних скарг щодо невірного застосування судом першої інстанції норм, що регулюють зобов`язальні правовідносини, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки зобов`язання виникають не лише з договорів а й на підставі закону. Власність зобов`язує, зокрема і нести витрати на її утримання, тому до передачі на баланс кооперативу співвласників, витрати, що несе по утриманню та схоронності ПАТ «СК «Партнер» підлягають оплаті.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія доходить висновку про правильність рішення суду першої інстанції по суті з виключенням висновку суду першої інстанції  щодо укладення між сторонами договору.
Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції апеляційною інстанцією не змінюються, оскільки рішення по суті не скасовується. Не підлягають стягненню і витрати за розгляд апеляційних скарги, оскільки резолютивна частина рішення про стягнення коштів апеляційним судом не змінюється.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок: «Сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про те, що розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати розраховує позивач».
В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: