П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2093/19	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Турецької І. О.
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

представника апелянта – Тюльпарова О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування п.4.1 наказу, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії командира Військової частини (далі - ВЧ НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошових доходів за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року;
- визнати протиправним та скасувати пункт 4.1 наказу командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 (по стройовій частині) від 12 червня 2018 року №136;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 видати довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації грошових доходів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відмова відповідачів у виплаті індексації є протиправною, оскільки порушує її права на соціальний захист та достатній життєвий рівень, гарантовані Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім того, зауважила, що відсутність в довідці №751 від 12.06.2019 р. про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, відомостей про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, порушує її право на гідне пенсійне забезпечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язав ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошових доходів за період з 01 січня 2016 року по 28 лютий 2018 року.
Зобов`язав ВЧ НОМЕР_2 видати довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації грошових доходів.
У задоволенні вимоги про нарахування індексації з урахуванням базового місяця – січень 2008 року та визнання протиправним і скасування пункту 4.1 наказу командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 12 червня 2018 року №136 – суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що індексація має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист, а тому вимога щодо зобов`язання відповідача видати довідку для обчислення пенсії з урахуванням індексації підлягає задоволенню.
Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд, зокрема, зазначив про відсутність доказів про зміну основного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 у січні 2008 року, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації з урахуванням базового місяця – січень 2008 р.
До того ж, суд зауважив, що позивачкою не доведено обставин порушення її прав щодо нарахування та виплати індексації, прийнятим ВЧ НОМЕР_2 наказом, а саме: пунктом 4.1.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Військова частина НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Скаржник наполягає на тому, що позивачка пропустила строк звернення до суду з даним позовом, тому її заява по суті справи, що подана після закінчення строків для звернення до суду, повинна бути залишена без розгляду.
До того ж, скаржник звернув увагу на те, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про визнання протиправними дії командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 , за певний період, не врахував обставин, що дана посадова особа, в той період часу, не працювала.

Представник ВЧ НОМЕР_1 також висловив позицію, що індексація не входить до складу грошового забезпечення і не може бути включена до довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії.

ОСОБА_1 не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У суді апеляційної інстанції відповідач, в особі Військової частини заявив клопотання про заміну сторони в апеляційному провадженні, обґрунтовуючи його тим, що відбулося перейменування, а саме: ВЧ НОМЕР_2 перейменована у ВЧ НОМЕР_1 .
Протокольною ухвалою суду проведена заміна скаржника та визначено, що належною особою в апеляційному провадженні є – ВЧ НОМЕР_1 .
Представник ВЧ НОМЕР_1 підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 надала заяву про слухання справи без її участі.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 1996 року по 28 лютого 2018 року проходила військову службу у Збройних Силах України.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 03 червня 2019 року №43рс, ОСОБА_1 звільнили з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини, а саме військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №136 від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік.
При звільненні з військової служби, ОСОБА_1 не виплатили індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, що підтверджується витягом з наказу №136 від 12 червня 2019 року, листом від 12 червня 2019 року та довідкою, виданими відповідачем.
04 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до командира ВЧ НОМЕР_2 з рапортом про виплату їй індексацію грошових доходів, передбачену ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за період з 2016 по 2019 роки.
Однак, листом від 12 червня 2019 року №653/1779 ВЧ НОМЕР_2 відмовилась виплачувати ОСОБА_1 індексацію грошових доходів за період з січня 2016 по листопад 2018 року.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни судового рішення, з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Зокрема, ч.3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 2 даного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком №1078.
Згідно з п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян, законами України встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01 грудня 2015 року).
Отже, наведеною нормою безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації, мова йде про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів.
З огляду на викладене, індексація має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.
Підсумовуючи викладене, слід вважати правильною позицію суду першої інстанції про наявність у ВЧ НОМЕР_1 (правонаступник ВЧ НОМЕР_2 ) обов`язку нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошових доходів за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.
З наведеного висновку, також випливає обов`язок у ВЧ НОМЕР_1 (правонаступник ВЧ НОМЕР_2 ) скласти та видати ОСОБА_1 довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації грошових доходів, є такими, що повинні бути задоволені.

Досліджуючи доводи скаржника про пропуск позивачкою строків звернення до суду, колегія суддів встановила таке.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці») роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
В свою чергу, Верховний Суд в постанові від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18 (провадження К/9901/973/19) вказав, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю. Норми статті 233 Кодексу законів про працю України, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.
Тож, строк звернення до суду з  позивачем не пропущено, а підстави для залишення позову без розгляду - відсутні.
Утім, колегія суддів вважає правильним зауваження скаржника та помилковим висновок суду першої інстанції, що командир ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 є належним відповідачем у спірних правовідносинах, а саме щодо протиправності ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Як слідує з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 04.10.2017 р. №129, саме з цієї дати він приступив до виконання обов`язків командира ВЧ НОМЕР_2 (а.с. 41). Отже, в період з 01.01.2016 р. до 04.10.2017 р. обов`язки командира даної військової частини виконувала інша особа і ставити в провину ОСОБА_2 невиплату індексації грошового забезпечення, суперечить фактичним обставинам справи та законодавству, що регулює спірні правовідносини.  Окрім того,  на думку суду апеляційної інстанції, за наведеними вимогами повинна відповідати державна установа, де проходила військову службу позивачка, а не її керівник.

Частина 1 ст. 317 КАС України унормовує, що підставами зміни рішення є, зокрема недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Суд першої інстанції вважав встановленими обставини, що саме відповідач, в особі командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 був винний у порушенні права позивачки на отримання індексації, проте, відповідними доказами такі обставини не були доведені.
На думку суду апеляційної інстанції, зміна судового рішення повинна відбуватися шляхом викладення  абзацу другого резолютивної частини в іншій редакції.

Пункт 2 частини 5 ст. 328 КАС України унормовує, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до п.10 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає, крім випадків перелічених вище.

Керуючись статтями 308, 310, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року – змінити.
Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у наступній редакції:
«Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року».
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.02.2020 року.