ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

14 січня 2020 року 
справа №1.380.2019.001344
адміністративне провадження №К/9901/29790/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Пасічник С. С., Юрченко В. П.,
секретар судового засідання Статілко Ю. С.,
за участю представників
від позивача - Завади Т. Р. на підставі ордера від 02.12.2019 № 1009129,
від відповідача - Тістечка Ю. Я. за довіреністю від 12.08.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Львівської митниці ДФС 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у складі судді Кузана Р.І.
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у складі суддів Кухтея Р.В., Носа С.П., Шевчук С.М.
у справі № 1.380.2019.001344
за  позовом Підприємства об`єднання громадян "Супер Стиль" 
до Львівської митниці ДФС 
про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Підприємство об`єднання громадян "Супер Стиль" (далі - підприємство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - митний орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості UA №209000/2019/200289/2 від 27.02.2019; UA №209000/2019/200280/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200282/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200277/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200272/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200261/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200247/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200246/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200248/2 від 21.02.2019. 

12 червня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд рішенням, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, позов задовольнив, визнав протиправними та скасував рішення митного органу про коригування митної вартості UA №209000/2019/200289/2 від 27.02.2019, №209000/2019/200280/2 від 26.02.2019, №209000/2019/200282/2 від 26.02.2019, №209000/2019/200277/2 від 26.02.2019, №209000/2019/200272/2 від 25.02.2019, №209000/2019/200261/2 від 25.02.2019, №209000/2019/200247/2 від 21.02.2019, №209000/2019/200246/2 від 21.02.2019, №209000/2019/200248/2 від 21.02.2019.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися з недоведеності митним органом складу правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, а відтак протиправності винесених рішень відповідача.

У жовтні 2019 року відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій він, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, зокрема, вказує на відсутність документів про оплату рахунків при переміщенні товару. Вказує на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларантові і саме він має довести правильність здійснених розрахунків митної вартості, в тому числі правильно обрано метод визначення митної вартості товарів. Доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

19 листопада 2019 року Верховний Суд ухвалою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою митного органу після усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі цього ж суду від 31 жовтня 2019 року, витребував справу №1.380.2019.001344 з Львівського окружного адміністративного суду.

02 грудня 2019 року справа №1.380.2019.001344 надійшла на адресу Верховного Суду.

04 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому Підприємство, посилаючись на її необґрунтованість, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до статей 195, 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили. 

30.01.2019 між позивачем (покупець) та компанією «НМР Group» (Рига, Латвія (продавець) укладено контракт №1-SSHMP, за умовами якого продавець продає, а покупець купує одяг, взуття, речі, що були у використанні (SecondHand). Кількість і асортимент Товару вказуються в інвойсах.

На виконання вказаного контракту Підприємством до митного оформлення подано наступні митні декларації: ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116142, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116318, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116328, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/116098, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/115883, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114829, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114655, ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/114850 за кодами товарів 63090000 «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (SecondHand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 28%». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD; за кодом 6309000010 «взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 28%». Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD; за кодом 6309000090 «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 28%». Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD.

До митних декларацій позивач додав документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: сертифікат якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспорті накладні, декларації походження товару, зовнішньоекономічний договір №1-SSHMP, заяву про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції, копії митних декларацій країни відправлення. 

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість згідно з пунктом 1 частини першої статті  57 Митного кодексу України  за основним методом (ціна договору) по ціні 1,2 USD.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів: UA №209000/2019/200289/2 від 27.02.2019; UA №209000/2019/200280/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200282/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200277/2 від 26.02.2019; UA №209000/2019/200272/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200261/2 від 25.02.2019; UA №209000/2019/200247/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200246/2 від 21.02.2019; UA №209000/2019/200248/2 від 21.02.2019 за резервним методом по ціні 1,4401 USD.

Підставами для прийняття рішення про коригування митної вартості стало ненадання на запит митного органу повного переліку запитуваних документів та неможливість перевірити заявлену митну вартість на основі наявних документів. 

Перевіривши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, Суд приходить до висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для  скасування судових рішень, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною першою статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частинами другою і третьою зазначеної статті передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Передбачене частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 Митного кодексу України надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Згідно з положеннями частини шостої статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні, зокрема є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу та невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто за ціною договору (вартістю операції).

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів. 

Щодо доводів відповідача про відсутність інформації щодо здійснення/нездійснення оплати за товар, оскільки позивачем не надано необхідну кількість документів, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили наступне.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України серед обов`язкових документів декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються задекларованого товару, в разі якщо рахунок сплачено.

Контрактом 1-SSHMP від 30.01.2019 та наданими до митного оформлення інвойсами передбачено умови поставки СPT відповідно до правил міжнародної торгівлі INCOTERMS, а тому вартість доставки включена у вартість самого товару.  На момент митного оформлення ввезеного на митну територію України позивачем товару оплата за нього не проведена, тому платіжні доручення про оплату товару митниці не подавались.

Декларантом на підтвердження задекларованої вартості товару надано висновок експертного товарознавчого дослідження від 21.02.2019№19/1/053, складений на підставі запиту Підприємства по договору №1-SSHMP від 30.01.2019, яким встановлено, що «з урахуванням наданих документів значення вартості товару при ввезенні на митну територію України на умовах поставки контракту без врахування митних платежів та зборів, що поступає на митну територію України по контракту №1-SSHMP від 30.01.2019 та інвойсу №58/02/2019 від 18.02.2019, станом на лютий 2019 року (на час проведення експертизи) може складати, USD без ПДВ/кг: одяг, що використовування (вживаний одяг І,ІІ,ІІІ кат.) не сортований дезінфікований  1,20; взуття, що використовувалось (вживане взуття І, ІІ, ІІІ кат.) дезінфіковане  1,22; вживані ковдри, фіранки, постільна білизна не сортовані, дезінфіковані  1,20.

Також на підтвердження задекларованої митної вартості декларант надавав комерційну пропозицію, що передувала укладенню відповідного зовнішньоекономічного контракту від 25.01.2019, згідно з якою запропоновано наступні ціни на придбання товарів: несортований вживаний одяг (категорії І,ІІ,ІІІ знезаражений)  ціна 1,20 USD; вживане взуття (категорії І,ІІ,ІІІ знезаражений)  ціна 1,22 USD; вживані пухові ковдри, штори, постільна білизна не сортовані, (знезаражені)  ціна 1,20 USD. Умови поставки CPT Київ.

На час подання позовної заяви 25.05.2019 у позивача наявні платіжні доручення в іноземній валюті про оплату за поставлені відповідно до виставлених інвойсів, а саме: платіжні доручення №10 від 07.03.2019, №9 від 06.03.2019, №7 від 04.03.2019, №6 від 28.02.2019, №5 від 27.02.2019, №4 від 26.02.2019.

Надаючи оцінку цим обставинам, суди попередніх інстанцій висновувалися з того, що вказаним висновком експертного товарознавчого дослідження та наданими позивачем документами підтверджено задекларовану митну вартість товарів за основним методом.

Верховний Суд погоджується з вказаним висновком судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо твердження відповідача про невідповідність визначеної позивачем митної вартості товару, що підтверджується різницею між заявленою згідно з інвойсами  загальною вартість поставленого товару у сумі 197 229,90 доларів США та сплаченою сумою в розмірі 290 002,57 доларів США згідно з платіжними дорученнями, доданими позивачем до матеріалів справи, суд першої інстанції висновуючись на аналізі пункту 4 частини другої статті 53 Митного кодексу України зазначив, що оскільки на момент здійснення митного оформлення товарів, рахунок не сплачено і відповідні платіжні документи не надавалися, тому доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки такі виходять за межі судового розгляду та не могли бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Під час судового розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначена сума сплати за товар позивачем контрагенту включає в себе вартість товару отриманого не тільки в межах контракту, декларування товару за яким є предметом розгляду у даній справі. Поставивши під сумнів правомірність визначення позивачем митної вартості, відповідач не довів її невідповідність вартості, яка задекларована позивачем за першим методом. Суд визнає, що відповідачем не доведено підстави та правомірність застосування шостого резервного методу визначення митної вартості у межах спірних відносин.

Суди попередніх інстанцій висновувалися з дослідження складу митного правопорушення з урахуванням усіх обставин справи, а не лише з факту наявності повноважень митного органу на здійснення контрольних функцій при митному оформленні товарів.

Суд визнає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його відсутності у спірних правовідносинах, доводить безпідставність прийняття митним органом рішень про коригування митної вартості. 

Суди попередніх інстанцій спростували висновки митного органу про відсутність у поданих Підприємством документах всіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, оцінено як безпідставне та необґрунтоване витребування додаткових документів митницею - позаяк у спірних рішеннях не конкретизовано, які саме складові митної вартості та яким чином можуть підтвердити витребувані документи. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем до митного оформлення подано всі, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, документи. 

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих  сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена. 

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга митного органу залишається без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі №1.380.2019.001344 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р. Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     С. С. Пасічник

                                                                                                             В. П. Юрченко