Постанова
Іменем України 
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 263/1168/15-к
провадження № 51-2133 км 18
Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014050000000758 від 10 листопада 2014 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Приазовське Першотравневого району Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 ,
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з правоохоронною діяльністю, на строк 1 рік 6 місяців та штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він у червні 2013 року, будучи службовою особою, постійно здійснюючи функції представника влади, займаючи посаду старшого слідчого відділення розслідування загально кримінальних злочинів СВ Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, діючи умисно, в інтересах третьої особи - ОСОБА_8 всупереч інтересам служби вніс в офіційний документ - вимогу про судимість ОСОБА_8 недостовірні дані щодо відсутності судимостей в останнього, внаслідок чого неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 , повідомивши йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а не ч.2 ст. 186 КК України.
В ході досудового розслідування ОСОБА_7 вказану вимогу про судимість ОСОБА_8 долучено до матеріалів кримінального провадження № 12013050770001925, а 18 червня 2013 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 186 КК України направлено ним до Жовтневого районного суду м. Маріуполя для розгляду по суті.
На підставі підробленої ОСОБА_7 вимоги про судимість ОСОБА_8 вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 серпня 2013 року останнього визнано винним та засуджено за менш тяжкий злочин, ніж був скоєний ним.
Таким чином, внаслідок зловживання ОСОБА_7 своїм службовим становищем в інтересах ОСОБА_8 , засудженого за вчинення менш тяжкого кримінального правопорушення, ніж той вчинив, останньому було призначено покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, що завдало істотної шкоди державним інтересам – підриву авторитету правоохоронних органів.
Крім того, ОСОБА_7 у червні 2013 року, перебуваючи на вищевказаній посаді, будучи службовою особою, діючи умисно, вніс до офіційного документа вимоги про судимість № 1935/463 від 30 травня 2013 року на ім`я ОСОБА_8 недостовірні дані щодо відсутності судимостей в останнього.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.
Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 – ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та прокурора залишено без задоволення. Вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінено. ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що апеляційний суд, повторно переглядаючи доводи сторони захисту, належним чином їх не перевірив, не надав правової оцінки та безпідставно відмовив у задоволенні поданих апеляційних скарг.
Крім того, захисник посилається на ряд порушень, яким, на його думку, в ухвалі Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року не надано належної правової оцінки, зокрема: стороною обвинувачення всупереч вимогам ст. 290 КПК України не було відкрито стороні захисту матеріали кримінального провадження; обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і фактично не містить формулювання обвинувачення; судовий розгляд у суді першої інстанції, в порушення вимог ст. 35 КПК України, здійснювався неналежним складом суду; місцевим судом на порушення вимог ст. 349 КПК України не було визначено обсягу доказів, що підлягали дослідженню; після вручення зміненого обвинувального акту засудженому не було оголошено нового обвинувачення, не роз`яснено суті та не встановлено, чи бажає він давати показання; судовий розгляд не фіксувався в повному обсязі; місцевим судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про проведення повторної почеркознавчої експертизи.
Також захисник вказує, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційних скарг засудженого та захисника.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
У судовому засіданні прокурор заперечувала щодо задоволення цієї скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Твердження захисника про те, що апеляційний суд повною мірою не спростував доводи сторони захисту про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України, є необґрунтованими.
Так, апеляційний суд, перевіряючи доводи захисника в частині порушення вимог ст. 290 КПК України, встановив, що в матеріалах кримінального провадження наявна розписка, яка підтверджує той факт, що ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 27 січня 2015 року отримали копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, де наведено перелік проведених процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень, одним із яких є доручення про відкриття матеріалів кримінального провадження від 27 січня 2015 року.
Отже, судом апеляційної інстанції під час дослідження матеріалів кримінального провадження та перевірки вироку місцевого суду в апеляційному порядку порушень вимог ст. 290 КПК України не встановлено, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи сторони захисту про відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є безпідставними з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, перевіривши доводи захисника в частині порушення вимог ст. 291 КПК України та встановивши, що вимоги кримінального процесуального закону щодо викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 , правової кваліфікації його дій згідно з положеннями кримінального закону в первісному обвинувальному акті були дотримані, дійшов до висновку про важливість викладу саме фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідства та обвинувачення, а й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що доводи захисника про залишення апеляційним судом поза увагою факту порушення вимог ст. 291 КПК України є необґрунтованими та повністю спростовані судом апеляційної інстанції.
Посилання захисника на те, що апеляційний суд в повній мірі не спростував доводи сторони захисту стосовно порушення місцевим судом положень ст. 35 КПК України, а саме здійснення судового розгляду неналежним складом суду, є безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час апеляційного розгляду прокурор долучив довідку від 28 січня 2015 року про автоматичний розподіл справи між суддями Жовтневого районного суду м. Маріуполя (том 3, арк. пров. 133), відповідно до якої розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було розподілено судді ОСОБА_12 . Зазначена довідка належним чином завірена підписом керівника апарату.
Апеляційний суд, дослідивши вказану довідку, дійшов висновку, що судовий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції здійснювався повноважним складом суду. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про залишення апеляційним судом поза увагою факту розгляду кримінального провадження незаконним складом місцевого суду є надуманими, оскільки суд апеляційної інстанції, дослідивши подані стороною обвинувачення докази та оцінивши посилання захисника на порушення місцевим судом положень ст. 35 КПК України, прийняв мотивоване рішення щодо безпідставності таких доводів та повністю спростував їх у своїй ухвалі.
Твердження захисника про те, що апеляційний суд не надав правової оцінки доводам сторони захисту про порушення місцевим судом вимог ст. 349 КПК України, Суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Частиною 4 ст. 371 КПК України визначено, що ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, протокольною ухвалою від 24 лютого 2015 року (том 1, арк. пров. 33-34) визначено, що судом у присутності прокурора, підсудного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 було встановлено порядок дослідження доказів.
Крім того, протокольною ухвалою від 04 березня 2015 року (том 1, арк. пров. 36-37) встановлено, що прокурором було подано клопотання про долучення матеріалів кримінального провадження та доказів сторони обвинувачення, про що сторона захисту не заперечувала. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив рішення про задоволення поданого клопотання.
Апеляційний суд, дослідивши вказані обставини, дійшов висновку, що доводи захисника про не визначення місцевим судом обсягу доказів є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Посилання захисника на те, що місцевим судом після вручення зміненого обвинувального акта засудженому не було оголошено нового обвинувачення, не роз`яснено його суті та не встановлено, чи бажає він давати показання, а апеляційним судом таким порушенням не було надано правової оцінки, на переконання Суду, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, остаточне обвинувачення, змінене прокурором від 12 серпня 2015 року було вручено ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції 14 серпня 2015 року, за результатами чого судом оголошено перерву для ознайомлення всіх учасників провадження з поданим обвинуваченням. В подальшому ОСОБА_7 продовжував повноцінно здійснювати свій захист від пред`явленого йому обвинувачення, доводів того, що він не розуміє його змісту, не висловлював, надавав докази та заперечував проти доводів прокурора.
Апеляційний суд, врахувавши зазначені обставини, прийшов до висновку про відсутність істотних порушень норм процесуального законодавства, які б могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, про що зазначив в оскаржуваній захисником ухвалі.
Перевіривши зазначені обставини та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що місцевим судом в ході оголошення та ознайомлення ОСОБА_7 із зміненим обвинуваченням істотних порушень норм процесуального закону допущено не було. При цьому апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, дійшов мотивованого висновку про безпідставність таких тверджень та обґрунтовано спростував їх у своєму рішенні, а тому, на переконання Суду, такі доводи захисника є надуманими.
Доводи касаційної скарги про відсутність фіксування технічними засобами судових засідань від 03 червня 2015 року, 12 червня 2015 року, 26 червня 2015 року, 09 листопада 2015 року, 25 грудня 2015 року та 28 грудня 2015 року, на думку Суду, є голослівними, оскільки як в ході апеляційного розгляду, так і в ході касаційного розгляду було встановлено наявність вказаних аудіозаписів в матеріалах кримінального провадження.
Твердження сторони захисту про те, що апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що почеркознавча експертиза № 23 від 15 січня 2015 року була проведена з явними порушеннями науково-методичних рекомендацій, на що місцевий суд не відреагував та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної експертизи, є необґрунтованими з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні від 23 листопада 2018 року заявив клопотання про проведення повторної почеркознавчої експертизи. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 листопада 2018 року було відмовлено у задоволенні такого клопотання.
Дослідивши матеріали провадження та вищевказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що вказана ухвала є мотивованою та обґрунтованою, а тому доводи захисника у цій частині є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході касаційного розгляду. 
Доводи касаційної скарги захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону Суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого та його захисника доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, при цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів, про що захисник та засуджений вказували у своїх апеляційних скаргах, апеляційний суд не встановив.
На переконання колегії суддів, ухвала суду апеляційної інстанції повною мірою відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                             ОСОБА_3