ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 360/2390/16-ц
 
провадження № 61-27991 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                     Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),             Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача за дорученням - Лакуста Олексій Іванович,
відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, 
треті особи - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня   2017 року в складі судді Унятицького Д. Є. та на ухвалу апеляційного                суду Київської області від 05 жовтня 2017 року в складі колегії суддів               Білоконь О. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до приватного нотаріуса КМНО Русанюка З. З. і просив визнати незаконними та скасувати нотаріальні дії відповідача щодо посвідчення договору про іпотечний кредит, накладення заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, а також просив виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна та скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про обтяження цього майна.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач указував, що з квітня 2000 року                  він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , яка             11 липня 2007 року придбала садовий будинок АДРЕСА_2 із надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій він розташований.
 
Указану нерухомість ОСОБА_2 без його згоди передала в іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит.
 
11 липня 2007 року приватний нотаріус Русанюк З. З. при посвідченні договору про іпотечний кредит наклав заборону відчуження вказаних об`єктів нерухомості до припинення договору іпотеки.
 
Дані нотаріальні дії вчинені не за місцем знаходження нерухомого майна, не за місцем мешкання та знаходження іпотекодавця або іпотекодержателя, що є порушенням частини четвертої статті 55, частини першої статті 73 Закону України «Про нотаріат».
 
ОСОБА_1 уважав, що нерухоме майно, щодо якого нотаріус посвідчив договір іпотеки та наклав заборону відчуження, належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, а тому передача майна в іпотеку без згоди ОСОБА_1 порушує його майнові права.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не є ефективним, оскільки не забезпечує відновлення такого права. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року - без змін. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовів, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У жовтні 2017 року представник позивача подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в            редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
 
Представник позивача зазначає, що правова позиція щодо застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі № 761/33944/15-ц (провадження № 61-33100св18).
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на дану касаційну скаргу та просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 квітня 2000 року.
 
Відповідно до укладеного 11 липня 2007 року між ТОВ «Унікредит Банк»                  і ОСОБА_2 договору про іпотечний кредит остання отримала               20 000 доларів США кредитних коштів і передала банку в іпотеку садовий будинок АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, кадастровий номер 3221055501:01:001:0332, загальною площею 0,0515 га, розташовану за цією ж адресою.
 
11 липня 2007 року вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З. З. і зареєстрований в реєстрі за № 2808.
 
На підставі цього договору приватний нотаріус КМНО Русанюк З. З. 11 липня 2007 року вніс до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону відчуження вказаних садового будинку та земельної ділянки, які належать ОСОБА_2 , до припинення договору іпотеки.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
 
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. 
 
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
 
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. 
 
Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Установивши, що позивач фактично оскаржує законність укладення договору іпотеки, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки визнання незаконними та скасування нотаріальних дій не відновить порушених майнових прав позивача, а ефективним способом захисту, який забезпечуватиме відновлення таких прав, є позов про визнання недійсним договору іпотеки. 
 
Посилання представника позивача на необхідність урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі № 761/33944/15-ц, підлягають відхиленню з тих підстав, що обставини вказаної справи не тотожні обставинам даної справи.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
 
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня    2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 жовтня            2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук