КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/2667/2020                    
справа №759/6922/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2020 року                                                                                                          м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Шум Л.М. 22 травня 2019 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
В травні 2017 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 16279,14 грн. заборгованості за кредитним договором.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 15 березня 2015 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
 
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн., при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку. 
 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 02 березня 2017 року заборгованість становить 16279,14 грн. що складається з:
-           3699,85 грн. заборгованості за кредитом;
-           2236,42 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом;
-           9091,48 грн. пені;
-           502000 грн. штрафу (фіксована частина) (в судовому засіданні 22 травня 2019 року представник позивача вказала, що зазначена сума є опискою, та правильною слід вважати суму 502 грн.);
-           751,39 грн. штрафу (процентна складова).
 
            Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути 3699,85 грн. заборгованості за кредитом, 2236,42 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3699,85 грн. пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 751,39 грн. штрафу (процентна складова), а також судовий збір в сумі 1600 грн. В іншій частині вимог відмовлено.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
 
            В апеляційній скарзі посилається на те, що 17 вересня 2018 року вона була в приміщенні суду біля кабінету судді, проте її не запросили до участі у судовому засіданні.
 
            Зазначає, що судом не були розглянуті подані нею документи, зокрема, пропозиція про укладення мирової угоди та заява про застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
 
            Також посилається на те, що заяву про відкриття рахунку та кредитний договір не підписувала, кредитних коштів не отримувала, при цьому вказує, що банк на власний розсуд змінював ліміт кредитування та відсоткову ставку.
 
            Вказує, що розрахунки позивача незрозумілі, суд не витребував матеріалів кредитної справи, про що вона просила.
 
            У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на правильність встановлених судом обставин та обов`язку позичальника виконати свої зобов`язання.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.              
 
            Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення кредитного договору згідно із викладеними умовами є доведеним та у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зменшивши при цьому розмір пені.
 
Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може та зазначає про таке. 
 
Доводи апеляційної скарги щодо не розгляду судом пропозиції про укладення мирової угоди, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки  згідно із статтею 207 ЦПК України така має бути укладена між сторонами, після чого може бути подана суду для затвердження. Проте матеріали справи не містять поданої суду та підписаної сторонами мирової угоди.
 
Щодо доводів апеляційної скарги, пов`язаних із судовим засіданням 17 вересня 2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що в цей день у справі ухвалено заочне рішення, яке в подальшому скасовано за заявою відповідача та справа переглянута в загальному порядку. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року, яке є предметом цього апеляційного перегляду, ухвалено в судовому засіданні за участю відповідача, отже такі доводи на вирішення справи не впливають.
 
В частині доводів апеляційної скарги щодо доведення кредитних правовідносин та розміру заборгованості, колегія суддів зазначає про наступне.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
 
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
 
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
   Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
 
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
 
 Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
 
   Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
 
 Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
 
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
 
Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Оформлення договірних відносин у разі виникнення спору повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
За змістом статті 549 УК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
 
З матеріалів справи убачається, що 15 березня 2015 року у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку машинописним способом заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі "Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я".
 
Зазначений розділ передбачає проставлення відміток навпроти запропонованого виду карток (картка "Універсальна", картка Gold, ідентифікація з паспортом, картка для виплат, преміальна картка), а також зазначення суми в графі "бажаний кредитний ліміт по платіжним картам "Універсальна/ Gold". Проте зазначені графи незаповнені, будь-яких відміток та сум не проставлено.
 
Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт:
- Універсальна, 30 днів пільгового періоду;
- Універсальна, 55 днів пільгового періоду;
- Універсальна Contract;
- Універсальна GOLD.
 
При цьому, для карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та "Універсальна Contract" процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати.
 
Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
 
Окрім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні Анкети-заяви був ознайомлений та погодив використання саме цих Тарифів.
 
 Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки такий складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять. 
 
Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
 
Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування.
 
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
 
Відтак відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.
 
Ураховуючи наведене, зазначені документи не підтверджують умов кредитного договору, банком не доведено про конкретний тип картки, у зв`язку із чим неможливо установити розмір процентів, обумовлений сторонами при укладенні договору та умови відповідальності, при цьому Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору.
 
Виписка по рахунку сама по собі не містить даних про умови договору, на які посилається позивач, відтак не є доказом, на підставі якого суд має можливість встановити факти, що мають значення для вирішення справи.
 
Матеріали справи містять лист банку від 04 лютого 2019 року №30.1.0.0/2-20170510/730 на адресу суду, згідно із яким зазначається, що згідно договору б/н від 15 березня 2015 року відповідач отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної карти до останнього дня серпня 2018 року. 
 
Також додано фотографію відповідача, яка у відділенні банку тримає карту НОМЕР_4.
 
Разом з тим зазначений лист банку та фотографія відповідача із карткою також не дає можливості встановити умови кредитного договору, які міг би дослідити суд.
 
Окрім того, матеріали справи містять довідку банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. Проте така довідка також не замінює собою сам договір про видачу кредитних коштів як первинний документ, який має містити підпис позичальника.
 
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що відповідач не спростовує факт укладення саме кредитного договору, отримання відповідних коштів та користування ними, відтак суд констатує про наявність між сторонами кредитних правовідносин та доходить висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3699,85 грн., оскільки такий розмір заборгованості відповідачем не спростовано.
 
Вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами та неустойкою задоволенню не підлягають у зв`язку із їх недоведеністю, про що судом вказано вище.
 
Вимоги скаржника про застосування позовної давності, про що було заявлено в суді першої інстанції стосуються неустойки (а.с.71) та процентів (а.с.74), при цьому судом першої інстанції така заява розглянута не була. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність таких вимог та про відмову у стягненні процентів і неустойки, то підстав для  застосування позовної давності до цих вимог не має.  
 
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині стягнення 2236,42 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3699,85 грн. пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 751,39 грн. штрафу (процентна складова), а також судового збору в розмірі 1600 грн.
 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у сумі 1600 грн., який і був сплачений позивачем.
 
За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір 2400 грн., сплату якого відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
 
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 3699,85 грн., що становить 22,73% від ціни позову 16279,14 грн.
 
Відтак пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 363,68 грн.
 
З урахуванням того, що судовий збір за подання апеляційної скарги був відстрочений, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 545,52 грн., що відповідає 22,73% від 2400 грн., пропорційно наслідкам вирішення заявлених вимог.
 
З АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь держави підлягає стягненню 1854,48 грн., що відповідає 77,27% від 2400 грн., пропорційно наслідкам вирішення заявлених вимог.
 
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
 
Місцем розгляду справи є Київський апеляційний суд, відтак кошти підлягають на зарахуванню на платіжні реквізити, призначені для сплати судового збору.
 
Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями про стягнення судового збору стягувачем є Державна судова адміністрація України.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
 Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 рокув частині стягнення з  ОСОБА_1 2236,42 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3699,85 грн. пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 751,39 грн. штрафу (процентна складова), а також судового збору в розмірі 1600 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів - відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) 363,68 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
 
            Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Держави (Отримувач коштів: УК у Солом`янському районі/Солом`ян. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 34311206080024; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 545,52 грн. судового збору. 
 
            Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь Держави (Отримувач коштів: УК у Солом`янському районі/Солом`ян. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 34311206080024; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 1854,48 грн. судового збору. 
 
            Стягувачем судового збору на користь держави за цією постановою є Державна судова адміністрація України (код ЄДРЮОФОПГФ 26255795,  м.Київ,  вул. Липська, 18/5).
 
Боржниками, з яких підлягає стягненню судовий збір на користь держави за цією постановою, є:
-            ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );
-           Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д).
 
            Строк пред`явлення до виконання постанови в частині стягнення судового збору на користь держави - три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 09 січня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                   Н.В. Поліщук

Судді                                                                                   А.М. Андрієнко

В.В. Соколова