Єдиний унікальний номер 233/6826/19
Номер провадження 22-ц/804/296/20 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 січня 2020  року                                                                                                                       м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 листопада 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Каліуш О.В в місті Костянтинівці Донецької області (повне судове рішення складено 1 листопада 2019 року), у справі номер 233/6826/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 11 липня 2016 року та звільнена з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
В день звільнення з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 16516,26 грн. 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 18713,13 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 листопада 2019 року в частині стягнення з відповідача суми в розмірі 18713,13 грн та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи.
З 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де на момент звільнення працював позивач, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного  в  дію  Указом  Президента  України  від  15 березня 2017 року №62/2017,  нарахування 
заробітної плати було припинено. 
Наслідком вищевикладеного, у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити неможливо.
Зазначає, що через відсутність первинних документів у виробничому підрозділі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати  неможливо.  
Вважає, що суд помилково не застосував до вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати положення та висновок, викладені в Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена в зв`язку з скороченням штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4-6). 
З довідки, наданої позивачкою ОСОБА_1 , вбачається, що вона працювала оглядачем вагонів 4 розряду виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 11.06.2016 року по 17.07.2017 року, їй нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року в загальному розмірі 20698,37 грн, а саме: за березень 2017 року - 3220,09 грн, квітень 2017 року - 2219,94 грн, травень 2017 року - 2451,18 грн, за червень 2017 року - 6851,15 грн, за липень 2017 року - 5956,01 грн (а.с. 7).
З відзиву на позовну заяву та наданої до нього довідки про доходи №1211/2 від 21.10.2019 року вбачається, що структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 . нарахована заробітна плата в розмірі 1985,24 грн, яку вона 19.07.2017 року отримала з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів в розмірі 1581,63 грн, про що свідчить відомість про виплату грошей №12 за березень 2017 року (а.с. 20-21, 23, 24).
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 1871313 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог в такому розмірі.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України  передбачено,  що  при  звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Судом встановлено, що позивач 18.07.2007 року прийнята слюсарем з ремонту рухомого складу 2 розряду на пункт технічного обслуговування на станцію Дебальцеве-Сортувальна (станція позакласна) перепорядкований вагонному депо Щотове, а потім вагонному депо Дебальцеве-Сортувальна ДП «Донецька залізниця». В подальшому пункт технічного обслуговування вагонів станції Дебальцеве-Сортувальна ДП «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.
З довідки, наданої позивачкою ОСОБА_1 , видно, що їй нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 3220,09 грн, квітень 2017 року - 2219,94 грн, травень 2017 року - 2451,18 грн, за червень 2017 року - 6851,15 грн, за липень 2017 року - 5956,01 грн.
Дані з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) підтверджують факт нарахування ОСОБА_1 заробітної плати в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» в розмірі 3220,09 грн, з квітня по 17 липня 2017 року відомості відсутні (а.с. 59, 60). 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в певному розмірі.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого врахування судом першої інстанції наявності заборгованості по заробітній платі АТ «Українська залізниця» перед позивачем, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, наданого ОСОБА_1 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Апеляційний суд ці доводи відхиляє, виходячи з наступного. 
Відповідач не оспорює факту наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу. Він посилається лише на неможливість нарахувати заробітну плату за спірний період. Проте, довідкою про доходи №1211/2 від 21.10.2019 року підтвердив, що ОСОБА_1 виплачена частина заборгованості по зарплаті за певний період.  
Відтак, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі (зокрема за період з березня 2017 року по липень 2017 року), у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.  
Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню  не підлягають. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя: