ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/6772/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання  Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (головуючий суддя – Горбалінський В.В.) в адміністративній справі

за позовом                                         Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради

до                                                   Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

про                                                   визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (далі – Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі – Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №0003005841 від 20.11.2018 року.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив, що у  нього була відсутня можливість для своєчасної реєстрації податкових накладних у зв`язку з виплатою заробітної плати працівникам, яка здійснюється першочергово у відповідності до чинного законодавства, а отже такі обставини не залежали від волі Позивача, як платника податків, що, в свою чергу зумовлює хибність викладених в акті перевірки висновків податкового контролюючого органу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.50-52).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що нарахування заробітної плати працівникам не звільняє платника податків від обов`язку вчасної реєстрації податкової накладної у визначені законодавством строки.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що здійснюючи виплату в першу чергу заробітної плати, Позивач не мав можливості поповнювати свій електронний рахунок, а також проводити своєчасно сплату податкового зобов`язання з податку на додану вартість, внаслідок чого утворилася заборгованість та нараховується штраф. Також Позивач зазначив, що при спробі зареєструвати поточні податкові накладні за жовтень 2018 р., реєстрація виявилась неможливою, тому що система працює виключно в автоматичному режимі та не допускає втручання в її роботу, з огляду на що довелось реєструвати податкові накладні за вересень 2018 року, а це автоматично призвело до нарахування штрафних санкцій.
28 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява Позивача, згідно якої останній просить розглянути справу без участі його представника.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Відповідачем проведено камеральну перевірку Позивача з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних складених за вересень 2018 року, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних у жовтні 2018 року, результати якої оформлено актом №63705/04-36-58-41/03341339 від 05.11.2018 року.
Перевіркою встановлено порушення вимог пункту  201.10  статті  201 Податкового кодексу України, а саме: порушено граничні строки реєстрації по 222 податкових накладних складених за вересень 2018 року в ЄРПН на загальну суму податку на додану вартість 408419,37 грн.
На підставі акту перевірки №63705/04-36-58-41/03341339 від 05.11.2018 року контролюючим органом сформовано та направлено Позивачу податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 року за №0003005841, на підставі якого до платника податків застосована штрафна санкція на суму 74156,69 грн.
Відповідно до пункту  201.1  статті  201 Податкового кодексу України  (далі -  ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим  Кодексом  термін.
Пунктом  201.10  статті  201 ПК України  передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до матеріалів справи за фактами здійснення господарської діяльності Позивачем було складено в електронній формі та направлено для реєстрації в ЄРПН 222 податкові накладні.
Судом встановлено, що саме з 24 жовтня 2018 року для Позивача було відновлено можливість реєструвати податкові накладні завдяки перерахуванню суми реєстраційного ліміту в Єдиному реєстрі податкових накладних. Однак, реєстрація податкових накладних за період жовтень 2018 року, виявилась неможливою, оскільки ЄРПН працює виключно в автоматичному режимі.
Отже, Позивачем було подано на реєстрацію податкові накладні за вересень 2018 року, що і призвело до нарахування штрафних санкцій.
Як визначено  статтею 200-1 ПК України  система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом  200-1.3  статті  200-1  цього  Кодексу.
Відповідно до пункту  200-1.4. статті  200-1 ПК України  на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти: а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту  200-1.3  статті  200  1  цього  Кодексу; б) з власного поточного рахунку платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку; в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України; г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пунктом 43.41 статті  43  цього  Кодексу.
Механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків регулює Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569  Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - Порядок №569).
Згідно з пунктом 4 Порядку №569 рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку.
Електронний рахунок відкривається платнику податку Казначейством автоматично на безоплатній основі.
Пунктом 9 Порядку № 569 встановлено, що платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі на суму податку (Е Накл), обчислену за такою формулою: Е Накл = Е НаклОтр + Е Митн + Е ПопРах + Е Овердрафт - Е НаклВид - Е Відшкод - Е Перевищ;
де Е НаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податку податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі, яка визначається на підставі даних таких податкових накладних, складених за операціями, дата виникнення податкових зобов`язань за якими припадає на податковий період починаючи з 1 липня 2015 р., а також розрахунків коригування, складених починаючи з 1 липня 2015 р. та зареєстрованих в Реєстрі, до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 р., що підлягали наданню покупцям - платникам податку;
Е Митн - загальна сума податку, сплаченого платником податку безпосередньо або через уповноважену особу під час ввезення товарів на митну територію України, що визначається на підставі даних митних декларацій з урахуванням змін, внесених відповідно до аркушів коригування та додаткових декларацій, оформлених згідно із  статтею 261 Митного кодексу України, виходячи із сум податку, сплачених починаючи з 1 липня 2015 р. під час ввезення товарів на митну територію України. Під час проведення розрахунку показника е Митн застосовуються документи (митні декларації, аркуші коригування та додаткові декларації), складені починаючи з 1 липня 2015 р.;
Е ПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунка платника його електронного рахунка, в тому числі з електронних рахунків, що були додатково відкриті відповідно до пункту 200  1.2  статті  200  1 Кодексу  платникам податку - сільськогосподарським підприємствам, що до 1 січня 2017 р. застосовували спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 Кодексу.
Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку якщо сума, обчислена відповідно до пункту 9 цього Порядку, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній, яку платник податку повинен зареєструвати в Реєстрі, такий платник перераховує необхідну суму коштів з поточного рахунка на електронний рахунок.
Згідно з пунктом 13 Порядку №569 ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.
Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка, а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 22 Порядку №569 у разі недостатності коштів на електронному рахунку платника податку для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань платник податку у строки, встановлені  Кодексом  для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує на електронний рахунок необхідні кошти з власного поточного рахунка.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що у разі недостатності грошових коштів на електронному рахунку платника податків для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, такий платник податків зобов`язаний перерахувати зі свого поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ суму коштів, достатню для реєстрації такої податкової накладної.
Як встановлено судом, у Позивача на електронному рахунку в СЕА ПДВ не вистачало реєстраційного ліміту для реєстрації вищевказаних податкових накладних.
На зазначений період на поточному рахунку Позивача були відсутні кошти, необхідні для внесення в систему електронного адміністрування податку на додану вартість з метою виконання вимог чинного законодавства щодо першочергової виплати заробітної плати працівникам.
Проте Позивачем не було вчинено необхідних дій з метою своєчасної реєстрації податкових накладних, а саме не було перераховано достатню суму коштів для реєстрації податкових накладних.
Враховуючи вимоги податкового законодавства, нарахування заробітної плати працівникам не звільняє платника податків від обов`язку вчасної реєстрації податкової накладної у визначені законодавством строки.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно правомірності посилань контролюючого органу на допущене з боку Позивача порушення граничного терміну поданих на реєстрацію податкових накладних.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 15 жовтня 2019 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.    243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі №160/6772/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 05 лютого 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова