ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р. 	Справа № 520/7564/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,
Суддів: Гуцала М.І. ,  Донець Л.О. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зоркіна Ю.В.) від 09.10.2019 року (повний текст рішення складено 21.10.2019 року) по справі № 520/7564/19
за позовом            ОСОБА_1 
до           Головного управління ДПС у Харківській області 
про           скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0035723-5306-2029 від 03.06.2019 року та №62099-17 від 02.05.2018 року та стягнути витрати по сплаті судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що спірні рішення є незаконними та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року  адміністративний позов задоволено частково.
Скасовано податкове повідомлення - рішення від 03.06.2019 № 0035723-5306-2029. 
В іншій частині позовних вимог позов залишено без задоволення.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 398 грн.11 коп.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року  в частині залишення без задоволення позовних вимог про скасування податкової вимоги № 62099-17 від 02.05.2018 року та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної податкової вимог. Зазначив, що оскільки податковим органом під час розгляду справи не було надано доказів вручення позивачу податкового повідомлення-рішення, на підставі якого визначено вказану у податковій вимозі суму грошового зобов`язання, то вказане грошове зобов`язання є неузгодженим, а відтак, у контролюючого органу не було підстав для складання на направлення позивачу оскаржуваної вимоги про сплату боргу.
Відповідач правом надання письмового відзивну на апеляційну скаргу не скористався.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про заміну сторони та замінено відповідача Головне управління ДФС у Харківській області на правонаступника - Головного управління ДПС у Харківській області.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч.4 ст.229 та ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджено, що позивачу на праві власності належить об`єкт житлової нерухомості- житловий будинок (гуртожиток) літ. «А-2», загальною площею 1928,7        м2, житлова площа 816 м2.
02.05.2018 року податковим органом сформовано та направлено на адресу позивача податкову вимогу № 62099-17 про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 26592.02 грн. Згідно вказаної вимог вбачається, що податковий боргу виник у позивача станом на 01.05.2018 року.
03.06.2019 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0035723-5306-2029, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік від у розмірі 28590.28 грн.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення № 0035723-5306-2029 від 03.06.2019 року є незаконним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять доказів відсутності обов`язку сплати податку, в тому числі скасування податкового повідомлення рішення, недотримання вимог діючого законодавства щодо формування та направлення податкової вимоги позивачу тощо, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкової вимоги від 02.05.2018 № 62099-17.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду в частині задоволених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, на підставі положень ч. 1 ст. 308 КАС України не підлягає апеляційному перегляду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
За змістом пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті   14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.153    пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт   14.1.175 пункту 14.1   статті 14 ПК України).
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Пунктом 59.3   статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Таким чином, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. 
Строки сплати податкового зобов`язання встановлені    статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту    54.3    статті    54    цього    Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно п.    56.17    ст.56 ПК України, встановлена процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
З урахуванням строків давності, визначених    статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення, -    пункту 56.18    ПК України.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З дня набрання законної сили відповідним рішенням суду про скасування рішення контролюючого органу, яким визначені грошові зобов`язання, останнє вважається відкликаним та не створює будь-яких правових наслідків з моменту його прийняття (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року по справі №803/669/17, адміністративне провадження №К/9901/50353/18 (ЄДРСРУ № 76165454).
Отже, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2018 року по справі № 805/3284/17-а, адміністративне провадження №К/9901/35590/18 (ЄДРСРУ № 74785004), від 31 серпня 2018 року по справі № 821/381/17, адміністративне провадження №К/9901/10221/18 (ЄДРСРУ № 76165389).
Як вказував позивач, ним не було отримано податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання, яке вказано у оскаржуваній податковій вимозі №62099-17 від 02.05.2018 року. Вказані обставини судом першої інстанції не досліджувались.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі дозволяє відмежувати процесуальну діяльність суду від процесуальної діяльності сторін з метою забез-печення всебічного та повного з`ясування обставин у справі та її справедливого вирішення. Змагальність сторін полягає у процесі доведення сторонами перед судом своєї позиції у справі (вимог та заперечень) та реалізується передусім через доказування, тобто підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються у якості обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказами. Адже саме сторонам відомі обставини у справі, які    вони повинні довести належними доказами з наведенням правової аргументації своїх вимог.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 77 КАС України).
За правилами ч.4    ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
З метою повного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року витребувано у відповідача інформацію, на підставі якого податкового повідомлення-рішення визначено позивачу суму грошового зобов`язання у розмірі 26592.02 грн., що вказана в оскаржуваній податкові вимозі від 02.05.2018 року №62099-17, а також докази його направлення позивачу та отримання. 
Проте, відповідачем витребуваних доказів не надано.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).
На підставі викладеного, за відсутності доказів винесення податкового повідомлення-рішення про визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, його направлення та отримання позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що вказана у податковій вимозі № 62099-17 від 02.05.2018 року сума є неузгодженою, а відтак не є податковим боргом.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.04.2018 року по справі №821/122/16.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:              1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);             4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності податкової вимоги, що є предметом оскарження позивачем. 
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;                    3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;                                   4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог із прийняттям в цій частині нової постанови про їх задоволення.
Судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання адміністративного позову, з урахуванням стягнутої судом першої інстанції суми, а також апеляційної скарги, згідно положень ст. 139 КАС України підлягають розподілу, шляхом стягнення сплачених сум за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року по справі №520/7564/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №62099-17 від 02.05.2018 року.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області №62099-17 від 02.05.2018 року.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43143704) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 370 (триста сімдесят) грн. 29 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1153 (одна тисяча п`ятдесят три) грн. 50 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя 	(підпис)	Бенедик А.П.	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Гуцал М.І.    Донець Л.О.  	
Повний текст постанови виготовлений  24.01.2020 року