ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004363 пров. № 857/12731/19	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Запотічного І.І., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Омеляновській Л.В.
за участі представника позивача:                   Майорчак В.М.
представника відповідача:                              Парамонов Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року (рішення ухвалене о 11:57 год. у м. Львові судом у складі головуючого судді Кравціва О.Р., повний текст рішення складено 11.11.2019р.) у справі за позовом Військової прокуратури Західного регіону України до ОСОБА_1  про  стягнення коштів,-

                                                    ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь Військової прокуратури Західного регіону України невикористаних коштів на відрядження в сумі 1500,00 грн.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 23.01.2019 року відповідачу перераховано кошти на відрядження на суму 1500 грн. Однак, відповідачем звіту про використання вказаних коштів не надано, заходів щодо повернення таких коштів позивачу не вжито. Відтак, позивач вважає, що відповідачем завдано шкоди державі під час проходження публічної служби, а тому просить позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції оскаржила Військова прокуратура Західного регіону України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задоволити у повному обсязі.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Генерального прокурора №359-вк від 31.08.2016 ОСОБА_1 звільнений з посади першого заступника військового прокурора західного регіону України та перебував у розпорядженні військового прокурора Західного регіону України.
Відповідач звернувся з рапортом від 21.01.2019 до військового прокурора Західного регіону України щодо видачі останньому коштів для відрядження, у зв`язку з його скеруванням прокурором регіону в Головний військовий клінічний госпіталь (а.с.10).
Наказом т.в.о. військового прокурора регіону №62к від 23.01.2019 ОСОБА_1 направлено до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» для завершення медичного огляду військово-лікарською комісією після проходження реабілітації з метою визначення придатності до проходження військової служби (а.с.11).
Військовою прокуратурою до Головного управління державної казначейської служби  України у Львівській області (далі – ГУ ДКС у Львівській області) подано платіжне доручення від 23.01.2019 №28 на суму 1500 грн. для перерахунку Західному ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1500,00 грн. (авансу на відрядження) (а.с.13).
Одночасно військовою прокуратурою надано до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомість про зарахування ОСОБА_1 на картковий рахунок авансу на відрядження на суму 1500 грн. (а.с.14).
Листом від 05.08.2019 військовий прокурор регіону звернувся до ОСОБА_1 та повідомив, що військовою прокуратурою до ГУ ДКС України у Львівській області надано документи щодо виплати йому авансу на відрядження у сумі 1500 грн. Аванс перераховано на картковий рахунок у відділенні  Приватбанку, м. Львів. Проте звіт про використання виданих на відрядження коштів до військової прокуратури не надано, а кошти видані на відрядження від ОСОБА_1 не поверталися. У зв`язку з цим запропоновано терміново подати звіт про використання виданих на відрядження коштів, або ж здати у відділення банку 1500,00 грн. для зарахування їх на рахунок військової прокуратури. Додатково повідомлено, що військова прокуратура операцій з готівкою не проводить (а.с.17).
Листом від 06.08.2019 відповідач повідомив військову прокуратуру, що з січня 2019 року жодних коштів від військової прокуратури не отримував. З січня 2019 року його зарплатна картка в АТКБ «ПРИВАТБАНК» заблокована, а він неодноразово просив військову прокуратуру надати грошове забезпечення готівкою. У зв`язку з неотриманням ним у січні-серпні 2019 грошового забезпечення просив провести службове розслідування (а.с.70)
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення витрат на відрядження регулюється Постановою Кабінету міністрів України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі – Постанова №98).
Згідно п.5 Постанови №98 підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами як аванс для здійснення поточних витрат (у межах України - у національній валюті, за кордон - у валюті держави, до якої відряджається працівник, або у доларах США/євро, або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку, встановленим на день видачі авансу). Аванс перераховується на відповідний рахунок працівника для використання із застосуванням платіжних карток.
Залишок коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, підлягає поверненню працівником на відповідний рахунок підприємства, установи, організації, що їх видали (у разі відрядження за кордон - у грошових одиницях, в яких було видано аванс), у встановленому законодавством порядку.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що у разі використання коштів, наданих на відрядження, працівник зобов`язаний подати звіт про їх використання, які згодом повертаються на відповідний рахунок підприємства, установи, організації, що їх видали.
Як зазначалося вище, Військовою прокуратурою до Головного управління державної казначейської служби  України у Львівській області подано платіжне доручення від 23.01.2019 №28 на суму 1500 грн. для перерахунку Західному ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1500,00 грн. (авансу на відрядження)  (а.с.13).
Одночасно військовою прокуратурою надано до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомість про зарахування ОСОБА_1 на картковий рахунок авансу на відрядження на суму 1500 грн. (а.с.14).
При цьому, згідно квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.03.2019 №0.0.1297589052.1 (операція проведена о 21:15 год.) позивачу повернуто кошти на суму 9260,00 грн.. У вказаній квитанції зазначено, що відправником є ОСОБА_1 ; одержувач: Військова прокуратура Західного регіону України; банк одержувача: Державна казначейська служба, м. Київ; призначення платежу: «повернення незаконно перерахованих коштів, які за моїми рапортами та відповідно до чинного законодавства мають виплачуватись готівкою через касу організації» (а.с.43; 84).
Як встановлено судом першої інстанції, повернута відповідачем сума коштів складалася з 1500,00 грн. (невикористаних коштів за відрядження) та 7760,00 грн. (грошового забезпечення за І половину січня 2019 року).
Вказана сума співпадає з сумою грошового забезпечення відповідача за першу половину січня 2019 року вказаною у поясненнях позивача (а.с.81) та з випискою по надходженнях по картці ОСОБА_1 ,сформованою системою обслуговування «Приват 24», наданою позивачем (а.с.59).
Посилання позивача на те, що 26.03.2019 року платіжним дорученням з ініціативи прокуратури кошти на суму 9260 грн. повернуто банку, не спростовують того факту, що такі кошти відповідачем не використовувались і були ним повернуті згідно квитанції від 16.03.2019 №0.0.1297589052.1.
При цьому, як встановлено судом, 16.03.2019 року (операцію проведено о 21:21 год.) відповідачем закрито картку та всі технічні рахунки, що використовувалися для її роботи, що підтверджується повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.03.2019 №190316/374 (а.с.83).
Таким чином, судом першої вірно зазначено, що відповідач коштами на відрядження, перерахованими йому військовою прокуратурою, не скористався та повернув їх військовій прокуратурі, закривши того ж дня свій картковий рахунок у банку.
Отже, у відповідача був відсутній обов`язок подання звіту щодо використання коштів на відрядження, оскільки такі ним не використовувались. 

Таким чином, аргументи позивача про завдання відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби є необґрунтованими.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                 ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.004363 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 19.02.2020р.