Справа № 127/34340/19 
Провадження № 33/801/107/2020
Категорія: 305 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                                                                                     м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 119 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 384,20 гривень судового збору.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд. 
Скарга мотивована тим, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що він висловлювався нецензурною лайкою в чиюсь сторону та ображав людську гідність, а лише цитував дослівну розмову з колекторами, які йому погрожують; у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено інформацію, яка не відповідає дійсності.
Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки копію оскаржуваної постанови ним отримано 15.01.2020. 
Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, апеляційний суд вважає, що пропущений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
З матеріалів справи слідує, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 03.01.2020 (а.с.19).
У судовому засіданні 03.01.2020 ОСОБА_1 присутнім не був та копію постанови отримав 15.01.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.25). 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано засобами поштового зв`язку 22.01.2020, протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, а апеляційну скаргу ним подано протягом десяти днів з моменту отримання її копії, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою (ч. 1 ст. 254 КУпАП).
В протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначається, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (ч. 1 ст.256 КУпАП).
В протоколі про адміністративне правопорушення від 19.12.2019, складеним інспектором вззводу 2 роти ЗБУПП у Вінницькій області Ковтуном Д.В., вказано, що ОСОБА_1 19.12.2019 року о 18 год.00 хв. по вул. Соборній 53 А в м. Вінниці в приміщенні відділення «Благо Кеш Поінт» висловлювався нецензурною лайкою в громадському місці, стукав кулаком по столу, чим порушував громадський порядок і спокій громадян.
Відповідно до положень статті 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, про що має бути зазначено у постанові.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена, та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №660811 від 19.12.2019, заявою та поясненнями свідка ОСОБА_2 , поясненнями свідка ОСОБА_3 , поясненням ОСОБА_1 , довідкою «Армор» та відеозаписом від 19.12.2019.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції припустився значного формалізму при оцінці доказів у даній справі, і лише обмежився перерахунком їх в постанові, та розкрив суть пояснень свідків, без аналізу доказів, без співставлення їх з фактичними обставинами справи.
Так, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення свідків, які були опитані ним в судовому засіданні, не взявши при цьому до уваги, що всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, ці свідки не були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи не вбачається, що свідків, опитаних в суді, попереджали про зобов`язання їх надати правдиві пояснення, оскільки відсутні відповідні розписки.
Свідок ОСОБА_3 , який працює оператором комп`ютерного набору ОАЗОР ГУНП у Вінницькій області, свідчив про події, які не відносяться до суті адміністративного правопорушення, викладеної в протоколі, а отже, апеляційний суд вважає, що даний доказ є неналежним та відхиляється.
Неналежним доказом у даній справі також є довідка «Армор», на яку посилається суд першої інстанції, адже не містить інформації з приводу подій, які відбувались в приміщенні фірми.
Не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції щодо одного із доказів у справі - відеозапису нагрудної камери від 19.12.2019, оскільки, після перегляду цього відеозапису апеляційним судом, можна впевнено стверджувати, що ОСОБА_1 , який перебував у збудженому стані, в приміщенні офісу не вчиняв дії, описані в протоколі, і які начебто встановлені судом першої інстанції, а саме те, що він виражався нецензурною лайкою та бив кулаками по столу.
Крім цього, з згаданого відеозапису не видно, що ОСОБА_1 в приміщенні, погрожував знищити (спалити) майно чи заподіяти будь-яку шкоду присутнім в приміщенні, зокрема погроз підпалити відділення, облити краскою, жбурляв офісні речі, намагався вчинити бійку, як було зазначено у заяві працівника фірми ОСОБА_2 у заяві від 19.12.2019 року з проханням прийняти міри до ОСОБА_1 .
Даний доказ (відеозапис) є досить вагомим доказом, оскільки апеляційним судом було встановлено, що 19.12.2019 року ОСОБА_1 опинився в офісі фірми після виклику ним працівників поліції, які прибули раніше від ОСОБА_1 , і були з самого початку конфлікту.
Апеляційний суд критично ставиться до пояснень іншого свідка - ОСОБА_2 , яка працює менеджером надання кредитів «Бі Ел Джі Мікрофінанс», так як цей свідок не зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, її не попереджали про дачу правдивих пояснень і вона є заінтересованою особою в тій ситуації, яка склалась між ОСОБА_1 та фірмою, яка видала кредит останньому. 
Слід зазначити, що обставини описані ОСОБА_2 в її заяві про прийняття мір до ОСОБА_1 , в письмових поясненнях працівнику поліції та в поясненнях наданих суду, не знайшли свого підтвердження, адже не підтверджуються жодним належним доказом.
Апеляційний суд звертає увагу, що заява ОСОБА_2 від 19.12.2019 року, яка була відібрана інспектором, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційному порталі Національної поліції України (ІТС ІПНП) (журнал ЄО), як того вимагає Порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (п. 8 та 8 Порядку), про що свідчить відсутність на лицьовому боці письмової заяви ОСОБА_2 штампу реєстрації заяви і повідомлень відповідної форми.
За тієї обставини, що заява ОСОБА_2 не була зареєстрована, як того вимагає закон, ця заява є незаконною, а тому апеляційний суд прийшов до висновку, що всі наступні дії працівників поліції по фіксації правопорушення та збиранню доказів у справі на підставі цієї заяви, є незаконними, а отже, всі зібрані ними у справі докази є недопустимими.
Суд першої інстанції не звернув уваги на такі обставини і зробив висновок щодо винуватості ОСОБА_1 на підставі неналежних та недопустимих доказах.
Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав.
Відповідно до ст. 61 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Крім всього вказаного вище, слід зазначити, що згідно диспозиції статті 173 КУпАП відповідальність передбачена за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та обумовлені мотивом неповаги до суспільства з метою задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.
Отже, суб`єктивна сторона такого правопорушення (дрібне хуліганство), полягає в неповазі до суспільства, у демонстрації свої зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству. Саме умисний прояв порушником явної неповаги до оточуючих - це головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки «дрібного хулігана». За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства. 
Інакше кажучи, одним з елементів суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
В даному випадку, в приміщенні офісу підприємства з яким ОСОБА_1 уклав договір кредиту, де працювала ОСОБА_2 , виник конфлікт між нею та ОСОБА_1 , і цей конфлікт виник на ґрунті погроз з боку невстановлених осіб, з метою повернення ОСОБА_1 залишків боргу за кредитним договором, і дані погрози були неодноразові, та мали непристойний характер, принизливі для останнього, що підтверджується фотокопіями з смс-повідомленнь в інтернет додатку Вайбер, спрямованих на телефон ОСОБА_1 . Тобто, цей конфлікт був спровокований невідомими особами, які представляли інтереси фінансової компанії, яка надала позику ОСОБА_1 , і в даному випадку не можливо говорити про демонстрацію ОСОБА_1 своєї зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству.
Отже, в діях ОСОБА_1 відсутній основний елемент складу адміністративного правопорушення - суб`єктивна сторона, а від так, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи все, апеляційний суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Із змісту оскаржуваної постанови суду, не вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи адміністративний матеріал, намагався виявити причини та умови, що сприяли (на його думку) вчиненню адміністративного правопорушення (вимоги ст. 245 КУпАП), і вразі встановлення судом таких, суд першої інстанції можливо б більш ретельно дослідив би кожен доказ у справі та надав їм відповідну правову оцінку.
Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вимога апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд не може бути задоволена, оскільки у відповідності до положень ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право:  1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;  2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;  3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;  4) змінити постанову.
Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд,
постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало