ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1536/19 пров. № 857/12396/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Качмара В.Я., Старунського Д.М., 
з участю секретаря судового засідання           Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 15.10.2019),

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови №РВ368/956/000096/ТД-ФС від 18.04.2019. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ368/956/000096/ТД-ФС від 18.04.2019. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області.
Із таким судовим рішенням не погодилося Управління Держпраці у Рівненській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення й постановити нове -  про відмову в позові. Обґрунтовуючи незгоду, зазначив, що за результатами обстеження, проведеного 14.03.2019 районною робочою групою Дубенської районної державної адміністрації було встановлено, що обов`язки продавця у магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить позивачу, виконувала  громадянка ОСОБА_2 , яка зазначила, що працює з вересня 2018 року без оформлення трудових відносин. Отже, мало місце порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а відтак оспорювана постанова про накладення штрафу є правомірною і не підлягає скасуванню. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 
У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 С.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. 
Представник позивача Дяденчук А.І. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що позивач не порушувала трудового законодавства і ОСОБА_2 не працювала у позивача. Зауважив, що при здійснення перевірки вказаної особи на місці здійснення підприємницької діяльності не було, а функції продавця виконувала інша офіційно працевлаштована особа. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована 04.07.2019 фізичною особою-підприємцем. Основний вид діяльності - 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктового харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с. 19). Місце провадження її господарської діяльності співпадає з її постійним місцем проживання (а.с. 20).
Листом від 18.03.2019 за №721/02-20/19 Дубенська районна державна адміністрація Рівненської області направила Управлінню Держпраці у Рівненській області довідку №4 за результатами обстеження стану дотримання чинного законодавства щодо оформлення трудових відносин, оплати праці та сплати обов`язкових платежів. У довідці, серед іншого, зазначено, що в ході обстеження магазину-кафе, що належить ФОП ОСОБА_1 , обов`язки продавця виконувала ОСОБА_2 , з усних пояснень якої вона працює у даного підприємця з вересня 2018 року без оформлення трудових відносин, а тому комісія дійшла висновку, що ФОП   ОСОБА_1 допустила до роботи неоформлену належним чином найману особу (а.с. 36-37).
26.03.2019 на підставі вказаного листа Управлінням Держпраці у Рівненській області оформлено наказ №515 та направлення на інспекційне відвідування щодо додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с. 32, 35).
Інспекційне відвідування фактично проведено в період з 26.03.2019 по 27.03.2019. Його результати оформлені актом інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №РВ368/956/АВ від 27.03.2018 (а.с. 14-16).
В акті зазначено про порушення  позивачем вимог:
- частини першої статті 21 КЗпП України, а саме: трудовий договір не укладено між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобов`язується виконувати свою роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін;
- частини третьої статті 24 КЗпП України, а саме: продавець ОСОБА_2  опущена до роботи з вересня 2018 року по лютий 2019 року без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
27.03.2019 Управлінням Держпраці в Рівненській області прийнято припис за №РВ368/956/АВ/П про усунення виявлених порушень зі строком виконання до 08.04.2019 та 18.04.2019 - постанову за №РВ368/956/000096/ТД-ФС, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн (а.с. 11).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вказаної постанови з наступних підстав. 
Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (постанова визнана нечинною за рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі 826/8917/17, тобто на час проведення інспекційного відвідування позивача діяла).
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Згідно з пунктом 11 цього Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
Пунктами 19, 20 зазначеного Порядку передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог частини першої статті 21 КЗпП України та частини третьої статті 24 КЗпП України.
За правилами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
А в силу вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з положеннями абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
З аналізу наведених норм слідує, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів. Тобто, сфера регулювання статті 24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які по факту підпорядковуються трудовому законодавству, а застосування штрафних санкцій за абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.
В акті інспекційного відвідування зазначено, що на час його проведення 26.03.2019 у кафетерії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на робочому місці була присутня ФОП ОСОБА_1 , яка повідомила, що у неї є найманий працівник – ОСОБА_4 , який приступив до роботи 16.03.2019 відповідно до трудового договору від 15.03.2019 та повідомлення ДФС про прийняття на роботу від 14.03.2019.
При цьому, ОСОБА_2 під час здійснення інспекційного відвідування виявлена не була. 
Остання також не давала відповідачу жодних пояснень щодо виконання нею трудових обов`язків у позивача. 
Відповідно до цього, жодних порушень вимог частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 КЗпП України на дату інспекційного відвідування відповідачем у діяльності позивача встановлено не було.
Що ж стосується довідки Дубенської районної державної адміністрації від 18.03.2019 за №4, в якій зазначено про порушення позивачем вимог трудового законодавства, то суд першої інстанції правильно зауважив, що вказаний документ слугував лише підставою для інспекційного відвідування, а тому, зазначені у ній відомості підлягали перевірці інспекторами праці.
Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаних у довідці райдержадміністрації відомостей. 
Що стосується письмових пояснень, наданих 26.03.2019 ОСОБА_1 , то такі не можуть бути покладені в основу рішення про притягнення її до відповідальності, оскільки вони є незрозумілими через не закінчення речення, думки (а.с. 33) .
Крім того, сама позивач заперечує, що в неї працювала ОСОБА_2 і стверджує, що такі пояснення були написані під впливом інспектора. 
При цьому, у самої ОСОБА_2 щодо  її роботи у позивача інспектором праці  пояснень відібрано не було і на місці здійснення підприємницької діяльності така була відсутня.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду даної справи відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 виконувала  трудову функцію у магазині-кафетерії, де провадить свою господарську діяльність позивач, мала там робоче місце, певні обов`язки, графік роботи і одержувала за це винагороду.
Фактично, усі доводи сторони відповідача ґрунтуються лише на довідці Дубенської районної державної адміністрації №4 від 14.03.2019, яка сама по собі не доводить факт допущення  позивачем до роботи особи без оформлення відповідних трудових правовідносин.
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем, як суб`єктом господарювання, вимог частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 КЗпП України, а отже і наявності підстав, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, для прийняття оспорюваної постанови, згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190 грн.
З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ368/956/000096/ТД-ФС від 18.04.2019 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні позивача, які підлягають судовому захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.
З огляду на викладене вище,  суд першої інстанції  вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення про визнання протиправним та скасування постанови .
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 зроку - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.