Справа № 369/4878/19                                                    Головуючий 1 інстанція- Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/824/2692/2020                               Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
09 січня 2020 року                                                                                        м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промзіз-інжинірінг» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промзіз-інжинірінг» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що він 30 березня 1999 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Укрспецторг», найменування якого змінено на «Промзіз-інжиніринг».
Вказував, що за рішенням загальних зборів від 18 травня 2018 року до ЄДРПОУ були внесені відомості про зміну керівника підприємства. За рішенням суду вищевказане рішення загальних зборів було визнано недійсним, скасовано реєстраційну дії щодо зміни керівника підприємства. При його звільненні жодного наказу не видавалось, а підставою для звільнення було рішення зборів, жодних розрахунків з ним проведено не було. Вважає, що трудові відносини з відповідачем не були припинені. Разом з тим, приступити до виконання своїх обов`язків після судового рішення він не мав змоги, оскільки йому перешкоджали у появленні на роботі. З метою поновлення на роботі, ним на адресу відповідача направлена вимога про скликання загальних зборів, до порядку денного яких було включено питання про поновлення його на посаді керівника. Незважаючи на отримання листа ще у березні 2019 року загальні збори не були скликані. Оскільки його безпідставно було звільнено з посади, тому відповідач має сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 травня 2018 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 89364,96 грн. У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з ТОВ «Промзіз-інжиніринг» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному на дату ухвалення рішення по справі (станом на 16 квітня 2019 року дана сума становить 89364,96 грн.), судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Промзіз-інжинірінг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 травня 2018 по 16 вересня 2019 року в розмірі 129559, 68 грн. 
Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач ТОВ «Промзіз-інжинірінг» подав
                                                                        -  2  -
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права.
Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що згідно наказу № 2-К/ТР/К від 21 травня 2018 року ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора товариства, а за рішенням загальних зборів товариства від 24 липня 2018 року ОСОБА_2 звільнено і призначено на посаду директора ОСОБА_3. Вважає, що оскільки рішення загальних зборів від 18 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора скасоване рішенням Господарського суду Київської області від 11 вересня 2018 року, то рішення загальних зборів товариства від 17 квітня 2014 року щодо підтвердження повноважень позивача вичерпало свою дію із прийняттям рішення загальних зборів товариства від 24 липня 2018 року. При проведенні загальних зборів товариства від 18 травня 2018 року мали місце порушення, однак вони не вплинули б на фактичний результат щодо його звільнення, яке було погоджене з ОСОБА_1 . Суд не врахував відсутність рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, як і не врахував в чому полягає вимушенийц прогул, оскільки позивач забрав свою трудову книжку відразу після звільнення Суд не звернув уваги, що відповідач є господарським товариством і не врахував положення ст.92 ЦК України та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо обрання чи призначення керівника виконавчого органу товариства. Позивач всупереч закону без погодження із загальними зборами товариства установив собі заробіток, бо є співзасновником товариства і зловживає своїм правом. Судова практика Верховного Суду, на яку послався суд у рішенні не може бути застосована з огляду на інші фактичні обставини в даній справі.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Промзіз-інжинірінг» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позовустановить 129559,68 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що рішення відповідача про звільнення позивача визнано незаконним, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
                                                            -  3  -
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
За правилами ч.2 ст.235 КЗпП Українипри ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до приписів ч.2 ст.233 КЗпП України, позовна давність на вказані вимоги не поширюється.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 30 березня 1999 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду директора.
Рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 22 від 08 квітня 2014 року, найменування товариства змінено на «Промзіз-інжинірінг», а рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Промзіз-інжинірінг» від 17 квітня 2014 року, підтверджені повноваження позивача, як директора цього товариства.
Рішенням загальних зборів ТОВ «Промзіз-інжинірінг» від 18 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора товариства і призначено на цю посаду ОСОБА_2 .
Також, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 11 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Промзіз-інжинірінг» від 18 травня 2018 року щодо його звільнення, оформлене протоколом № 18/05-18, а також скасовано реєстраційну дію щодо зміни керівника ТОВ «Промзіз-інжинірінг», здійснену 21 травня 2018 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За таких обставин, з огляду на визнання недійсним рішення загальних зборів відповідача про звільнення позивача з посади директора, та скасування реєстраційної дії щодо зміни керівника ТОВ «Промзіз-інжинірінг» і як наслідок доведеність факту вимушеного прогулу позивача, суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягенння середнього заробітку.
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно наказу № 2-К/ТР/К від 21 травня 2018 року ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора товариства, а за рішенням загальних зборів товариства від 24 липня 2018 року ОСОБА_2 звільнено і призначено на посаду директора ОСОБА_3., що на думку скаржника не дає підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необгрунтовані. Суд першої інстанції вірно встановив, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади, що у свою чергу є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому призначення на посаду директора товариства іншої особи чи інших осіб не є перешкодою і не впливає на передбачене законом право позивача отримати компенсацію за вимушений прогул. Врегулювання таких спірних питань відноситься до внутрішніх повноважень відповідача.
Доводи скарги про те, що оскільки рішення загальних зборів від 18 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора визнане недійсним за рішенням Господарського суду Київської області від 11 вересня 2018 року, то рішення загальних зборів товариства від 17 квітня 2014 року щодо підтвердження повноважень позивача вичерпало свою дію із прийняттям рішення загальних зборів товариства від 24 липня 2018 року надумані та безпідставні. Дані події ніяким чином не пов`язані між собою і не випливають 
                                                                        -  4  -
одна з одної. Судом незаперечно встановлено, що до звільнення ОСОБА_1 обіймав посаду директора ТОВ «Промзіз-інжинірінг», працював та отримував на цій посаді заробітну плату.
Посилання у скарзі на те, що при проведенні загальних зборів товариства від 18 травня 2018 року дійсно мали місце порушення, однак вони не вплинули б на фактичний результат щодо його звільнення, яке було погоджене з ОСОБА_1 не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на визнання господарським судом рішення загальних зборів як незаконного. Такі доводи відповідача фактично грунтуються на припущеннях, що недопустимо при прийнятті рішення, яке має бути законним і обгрунтованим.
Доводи скарги про неврахування судом факту відсутності рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, як і не врахування в чому полягає вимушений прогул, оскільки останній забрав свою трудову книжку відразу після звільнення колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. Судом незаперечно встановлено, що рішення відповідача про звільнення позивача визнане судом недійсним, як і скасовано в державному реєстрі реєстраційну дію щодо зміни керівника ТОВ «Промзіз-інжинірінг» з позивача на ОСОБА_2 , здійснену 21 травня 2018 року, що у свою чергу свідчить про незаконність його звільнення і є підставою для поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому факт поновлення чи неповновлення відповідачем на роботі ОСОБА_1 не впливає на встановлене законом право останнього на отримання компенсації за час вимушеного прогулу з огляду на встановлення судом незаконності рішення про звільнення.
Посилання у скарзі на те, що відповідач є господарським товариством, а тому суд не врахував положення ст.ст.97, 98 ЦК України та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо обрання чи призначення керівника виконавчого органу товариства загальними зборами товариства, колегія суддів відхиляє як такі, що не спростосують висновків суду про наявність підстав для задоволення вимог позивача.
В даному випадку повноваження загальних зборів товариства щодо обрання чи призначення керівника виконавчого органу цього товариства не заперечуються жодною із сторін. Проте, предметом спору є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки рішення загальних зборів про звільнення позивача з посади директора визнано недійсним за рішенням суду. Отже, прийняття загальними зборами товариства  14 червня 2019 року рішення про підтвердження повноважень директорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були призначені загальними зборами товариства вже після звільнення позивача, ніяким чином не впливає на правомірність і законність рішення Господарського суду Київської області від 11 вересня 2018 року, яким визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Промзіз-інжинірінг» від 18 травня 2018 року щодо звільнення позивача та скасування реєстраційної дії щодо зміни керівника цього товариства і як наслідок не впливає на право позивача на отримання компесації за вимушений прогул, пов`язаний із незаконністю звільнення.
Посилання у скарзі на те, що рішення Господарського суду Київської області від 11 вересня 2018 рокузахищає лише корпоративні права позивача як учасника товариства і не свідчить про порушення його трудових прав, за захистом яких він мав звернутися необгрунтовані. 
В даному випадку в силу особливостей спірних правовідносин у справі на момент звільнення позивач був одночасно як учасником товариства, так і його виконавчим органом - директором. Діюче законодавство надавало йому можливість захисту прав і оспорення рішення загальних зборів товариства про його звільнення як в порядку цивільного
                                                                        -  5  -
судочинства (трудовий спір), так і в порядку господарського судочинства (корпоративний спір). Позивач на власний розсуд скористався наданим йому законом правом і оспорив рішення про своє звільнення в порядку господарського судочинства, яке за рішенням суду визнане недійсним. Юрисдикція в якій розглянуто питання законності прийнятого загальними зборами рішення про звільнення позивача не має правового значення, оскільки відповідно до приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість зробленого судом розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 129559,68 грн. з огляду на те, що позивач всупереч закону без погодження із загальними зборами товариства установив собі заробіток, бо є співзасновником товариства і зловживає своїм правом необгрунтовані. Як вище вказувалося, судом встановлено, що позивач обіймав посаду директора ТОВ «Промзіз-інжинірінг» та отримував заробіток. 
Посилаючись на вказані обставини відповідач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували неправомірність дій позивача щодо отримання заробітку у відповідному розмірі.
Це ж стосується доводів скарги про те, що позивач був не тільки і не стільки найманим пацівником, скільки засновником товариства, де отримував дивіденди, а тому ставити питання про стягнення середнього заробітку є зловживанням правами з його боку.
Окрім того, такі доводи суперечать положенням ч.1 ст.4 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. 
Отже, дана норма гарантує кожній особі можливість звернутися за судовим захистом своїх прав.
Доводи скарги про помилковість посилань суду першої інстанції на судову практику Верховного Суду, зокрема на постанови у справах № 370/890/15-ц, № 175/3996/15-ц та № 401/1676/15-ц, яка не може бути застосована з огляду на інші фактичні обставини в даній справі, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки суд першої інстанції не посилається у рішенні на вказані у скарзі справи.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                            -  6  -
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промзіз-інжинірінг» залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

            Головуючий
 
Судді: