ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 351/1861/16-к
провадження № 51-116км17
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
засудженого                       ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                            ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у кримінальному провадженні  за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя    АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз – за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2012 року за ч. 2 ст. 289, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 11 днів;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357 та ч. 2 ст. 289 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 357, частиною 2 статті 289 КК, та призначено йому покарання: за частиною 3 статті 357 КК – у виді арешту на строк 2 місяці, за частиною 2 статті 289 КК – у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна.
Відповідно до вимог частини 5 статті 72 КК зараховано засудженому в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув?язнення з 26 вересня 2016 року до 20 червня 2017 року включно, що становить 8 місяців 24 дні, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 засуджено за те, що він під час непогашеної судимості 25 вересня 2016 року о 19 год 50 хв, перебуваючи на вулиці Зеленій у селі Княжне Снятинського району Івано-Франківської області, відкривши дверцята автомобіля марки «Audi-81» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), належного ОСОБА_8 , з якого   умисно незаконно заволодів свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 24 жовтня 1995 року, та полісом № АЕ/5122714 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є важливими особистими документами, виданими на вищезазначений автомобіль.
Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій незаконно заволодів транспортним засобом – автомобілем марки ВАЗ-2105 (державний номерний знак НОМЕР_3 ), який належав ОСОБА_9 та яким за довіреністю користувався ОСОБА_10 , в подальшому поїхав на вказаному транспортному засобі в напрямку села Хлібичин, однак під час керування допустив контактування автомобіля з нерухомою перешкодою, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2017 року залишено без змін.
На підставі частини 5 статті 72 КК зараховано засудженому в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2016 року по 07 січня 2018 року та з 18 липня 2018 року по 24 квітня 2019 року включно, що становить 8 місяців 24 дні, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник стверджує, що показання свідків у справі різняться та не відповідають фактичним обставинам у справі. Місцевий суд безпідставно відмовив стороні захисту у виклику та допиті свідків, які могли вказати на непричетність ОСОБА_6 до вчиненого злочину, та експерта для роз`яснення, наданого ним висновку. 
Крім того, розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за відсутності потерпілого, участь якого, на переконання захисника, вкрай необхідна для з`ясування всіх обставин справи.
Апеляційний суд на допущенні місцевим судом порушення уваги не звернув та не усунув. Крім того, залишено поза увагою місцевим судом посилання засудженого у поданій ним скарзі на застосування до нього незаконних методів досудового розслідування та порушення його права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Вважає, що апеляційний суд всупереч вимогам статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не розглянув апеляційні доводи сторони захисту. На думку захисника, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК, є незаконною та невмотивованою.
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників кримінального провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив касаційну скаргу задовольнити, а судові рішення скасувати з підстав, викладених у касаційній скарзі.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу його захисника, подану в його інтересах.
Прокурор у судовому засіданні просила в задоволенні касаційної скарги захисника відмовити, стверджувала, що судові рішення є законними та обґрунтованими.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність  висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам вчинених злочинів згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтею 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції при перегляді вироку в апеляційному порядку не дотримався.
Переглядаючи вирок за апеляціями сторін захисту та обвинувачення, апеляційний суд доводів апеляційних скарг належним чином не перевірив, свій висновок про законність рішення суду першої інстанції не обґрунтував, тим самим порушив вимоги статті 419 КПК, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки впливає на законність та обґрунтованість судового рішення.
Так, суд апеляційної інстанції навів у своїй ухвалі доводи сторони захисту стосовно недоведеності винуватості ОСОБА_6 у інкримінованих йому злочинах, що полягали:
- у неусунених суперечностях в показаннях ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказували різні швидкості руху викраденого автомобіля, різну відстань, з якою переслідували автомобіль, різну відстань між машиною, яка викрадена, та машинами, які переслідували, а також розміщення двох автомобілів, які рухалися за викраденим автомобілем, сумнівів стосовно можливості працівниками поліції в умовах переслідування у темну пору доби за відсутністю штучного освітлення на відстані 7-15 метрів ідентифікувати ОСОБА_6 як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення;
- у наявності показань ОСОБА_15 , який бачив безпосередньо автомобіль, який викрали, коли останній проїжджав біля нього, не впізнав, що саме ОСОБА_6 сидів за кермом такого автомобіля;
- у відмові суду першої інстанції у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик експерта ОСОБА_16 для допиту з приводу роз`яснення і уточнення та доповнення висновку;
- у здійсненні судового розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_8 , якого під час досудового розслідування було залучено в якості понятого. 
Проте, мотивуючи своє рішення суд апеляційної інстанції обмежився загальними фразами, накшталт, «сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку; доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказів показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 колегія суддів до уваги не бере як безпідставні; суд правильно покликався у вироку на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14  оскільки такі є послідовними й у сукупності з іншими доказами доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину», що, на думку колегії суддів, не може свідчити про дотримання апеляційним судом вимоги вмотивованості  судового рішення.
Поза увагою апеляційного суду залишилися доводи сторони захисту щодо необґрунтованої відмови місцевого суду у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків у судовому засіданні з метою отримання інформації щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, що вплинуло на змагальність судового розгляду.
Не спростував апеляційний суд посилань захисника ОСОБА_17 , яка діяла в інтересах ОСОБА_6 під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції, про порушення місцевим судом приписів частини 7 статті 101 та статті 356 КПК, у зв`язку з відмовою у виклику експерта для дачі пояснень по суті наданого ним висновку.
Отже, апеляційний суд зосередився виключно на висновках, викладених у вироку, обґрунтованих мотивів залишення апеляцій без задоволення в ухвалі не навів, а обмежився формальним переліченням доказів, які наведені у вироку суду першої інстанції.
Відповідей на доводи апеляції захисника про недопустимість покладених в основу вироку доказів, апеляційний суд не надав, мотивів залишення апеляції без задоволення не навів.
Враховуючи викладене, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 – скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, ретельно дослідити доводи, викладені у апеляційних скаргах, зазначити мотиви, та дати висновкам суду першої інстанції належну оцінку, із урахуванням усіх обставин кримінального провадження.
Ураховуючи, що ОСОБА_6 відбуває покарання на підставі вироку суду, який після скасування ухвали апеляційного суду, вважається таким, що не набрав законної сили, ця особа підлягає звільненню з-під варти.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з-під варти.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3