Постанова
Іменем України
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 456/2068/14-ц
 
провадження № 61-21445св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Олексишин Ігор Богданович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Олексишина Ігоря Богдановича, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року у складі судді Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст вимог заявника
 
У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ)                     «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступником якого є - ПАТ «УКРСИББАНК») та               ОСОБА_1 , було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11287070000, відповідно до якого ОСОБА_1 , було надано кредит у розмірі 31 500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 23 січня 2018 року та з оплатою 13,40% річних за користування кредитом. 
 
Зазначало, що в якості забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 , між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 23 січня 2008 року, предметом якого була квартира загальною площею 50,16 кв. м, житловою площею: 32,22 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Вказувало, що у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2011 року у справі № 2-243/2011 позовні вимоги банку були задоволені в повному обсязі та стягнуто з                      ОСОБА_1 борг у розмірі 247 448,38 гривень. 
 
Посилалося на те, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та               ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та на підставі вказаного договору до нього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.
 
Стверджувало, що 28 листопада 2013 року ПАТ «Дельта банк» прийняв у власність нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 
 
Вважав, що заборгованість за кредитом погашена частково, отже, у нього виникло право подати позов про стягнення різниці суми боргу, що залишилася не стягнутою. 
 
Ураховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк», просило стягнути солідарно з   ОСОБА_1 , в межах вартості предмета іпотеки та ОСОБА_2 , на його користь заборгованість за кредитним зобов`язанням в розмірі 143 371,30 грн та судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області                       від 29 травня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                  ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 143 371 (сто сорок три тисячі триста сімдесят одна) грн 30 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення районного суду мотивоване тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 та майновий поручитель  ОСОБА_2 , прострочили погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повертають отриманого кредиту, не виконують взятих за договором зобов`язань, відтак, вони є солідарними боржниками за кредитним договором.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника              ОСОБА_2 - адвоката Олексишина І. Б. на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку із тим, що                 ОСОБА_2 не був належно повідомлений про час та місце судового засідання, не був присутнім при проголошенні оскаржуваного судового рішення, з текстом судового рішення та матеріалами справи адвокат Олексишин І. Б. ознайомився лише 29 вересня 2019 року, не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.
 
Апеляційний суд зазначив, що у матеріалах справи наявні докази про те, що ОСОБА_2 був належно повідомлений про судове засідання, яке відбулося 29 травня 2015 року. Крім того, представник ОСОБА_2 -                   ОСОБА_3 , неодноразово брав участь у справі діючи на підставі довіреності від 24 липня 2014 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду,                  представник ОСОБА_2 - адвокат Олексишин І. Б., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду по суті.
 
Аргументи учасників справи

 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно відмовив йому у відкритті апеляційного провадження, не врахувавши його доводів поважності причин пропуску строку.
 
Вважає, що апеляційний суд, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, порушив його право на доступ до правосуддя.
 
Посилається на те, що апеляційним судом порушено вимоги положень частини третьої статті 222 ЦПК України 2004 року та не надіслано на адресу ОСОБА_2 копії оскаржуваного рішення.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката                     Олексишина І. Б. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частиною першою статті 402 ЦПК Українивизначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати    або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Судом установлено, що ухвалою Львівського апеляційного суду                            від 25 жовтня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката               Олексишина І. Б. на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2015 року було відмовлено у зв`язку з неповажністю причин пропуску строку апеляційного оскарження. 
 
Така процесуальна дія суду передбачена статтею 358 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доводам апеляційної скарги щодо підстав поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд обґрунтовано визнав причини пропуску строку апеляційного оскарження неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження, врахувавши, що доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не відповідають дійсним обставинам та спростовуються наявними матеріалами справи, а також практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення судами принципу юридичної визначеності.
 
Крім того, апеляційний суд надав правильну оцінку наявній у матеріалах справи довіреності від 24 липня 2014 року на ім`я ОСОБА_3                   (а. с. 104), який представляв інтереси ОСОБА_2 у справі, зокрема, подавав клопотання та приймав участь у судових засіданнях. При цьому у матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - повідомлення про судове засідання на ім`я ОСОБА_2 , призначене на 29 травня 2015 року (а. с. 157).
 
Згідно з положеннями статті 129 Конституції Україниоднією з основоположних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 
2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 
2010 року).
 
Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані, а посилання касаційної скарги на те, що заявник отримав належно завірену копію оскаржуваного судового рішення лише 29 вересня 2019 року не спростовує той факт, що про його існування йому було відомо значно раніше та, у разі належної реалізації своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, він мав можливість подати апеляційну скаргу            у строк, визначений цивільним процесуальним законодавством.
 
Колегія суддів вважає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України), а вказані представником ОСОБА_2 - адвокатом Олексишиним І. Б. причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, враховуючи також наявність у ОСОБА_2 двох представників, не свідчать про існування об`єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою у передбачені законом строки, тому не можуть бути визнані поважними.
 
Посилання касаційної скарги на положення статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції не спростовує висновків апеляційного суду та необхідності дотримання вимог ЦПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції, згідно з якими судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
 
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність його судового рішення не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Олексишина Ігоря Богдановича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
 
І. А. Воробйова
 
Ю. В. Черняк