Справа № 145/1287/19
Провадження № 22-ц/801/123/2020
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року	Справа № 145/1287/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Ратушняком І.О., повне рішення складено 04 листопада 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітній дітей,
встановив:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила: - розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 ; - стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, а також на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі розмірі 3000 грн з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття.
Позов мотивований тим, що 28.08.2005 між сторонами зареєстровано шлюб. У шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на даний час проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні.
Зазначає, що ОСОБА_2 працює у в/ч НОМЕР_1 водієм-машиністом екскаватора в м. Гнівань та отримує заробітну плату більш як 10000 грн, у зв`язку з чим має змогу утримувати їхніх спільних дітей. Відповідач необхідну допомогу на утримання дітей не надає, участі у додаткових витратах на утримання не бере, вихованням дітей не цікавиться, коштів на їхній всебічний розвиток виділяти не бажає.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.10.2019 позов задоволено частково.
Шлюб, зареєстрований 28.08.2005 виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області між  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис №61, розірвано.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, а також на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень, починаючи з 07.08.2019, до досягнення дітьми повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з  ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  понесені судові витрати у сумі 768 гривень 40 копійок. 
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір аліментів, та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 3000 грн з моменту звернення до суду з позовом до досягнення ними повноліття. В іншій частині рішення просить залишити без змін.
Скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає обставинам справи, оскільки відповідач працездатний, працює у військовій частині, отримує заробітну плату і має можливість допомагати їй в утриманні дітей, добровільної додаткової допомоги не надає та участі у додаткових витратах на утримання синів не бере; відповідач не має на утриманні інших осіб; судом безпідставно та невмотивовано змінено позовні вимоги.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення аліментів, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28.08.2005 зареєстрували шлюб (а.с.6).
У шлюбі у сторін народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7,8).
Згідно довідки Гніванського КП «Гніваньводопостач» від 31.07.2019 №2446 та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.08.2019 склад сім`ї ОСОБА_1 слідуючий: чоловік ОСОБА_2 , 1981 року народження; син ОСОБА_4 , 2006 року народження; син ОСОБА_3 , 2014 року народження (а.с.9,10).
Оскаржуваним рішенням від 30 жовтня 2019 року розірвано шлюб між сторонами.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У ч. 1 ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Вказано статтею визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, врахувавши часткове визнання позову відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 та 1200 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.
Фактично мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 є аналогічними мотивам позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно змінено позовні вимоги, зокрема стягнено аліменти в меншому розмірі, ніж вона просила стягнути, що суперечить інтересам дітей, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки позивачем в даному випадку не доведено, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, зокрема, позивачем не доведено розмір щомісячних витрат на дітей.
Відомостей про розмір заробітку (доходу) ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Разом з тим, відповідач в суді першої інстанції позовні вимоги визнав частково, зокрема зазначив, що має змогу сплачувати аліменти в розмірі по 1000 грн на кожну дитину, рішення суду не оскаржив, а отже погодився із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів.
Колегія суддів враховує, що Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.
Отже, позивач не обґрунтувала розмір аліментів, який просить стягувати з відповідача, а беручи до уваги прожитковий мінімум для кожного із дітей разом із спільним обов`язком кожного з батьків утримувати дітей, врахувавши при цьому принцип рівності, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на дітей у визначеному судом розмірі.
Зазначаючи про те, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на дітей, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із окремим позовом про стягнення додаткових витрат.
Твердження апелянта про те, що судом не враховано, що відповідач не має на утриманні інших осіб є хибним, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що при визначенні розміру аліментів суд керувався статтею 182 СК України та врахував всі обставини, які повинні враховуватися судом при визначенні розміру аліментів.
Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, не дає підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину. 
Апеляційним судом в даному випадку не встановлено підстав для стягнення аліментів в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, про що заявляла позивач.
Наведені в апеляційній скарзі мотиви не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не є такими, що мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                       Т.Б. Сало
Судді                                   О.В. Ковальчук 
М.М. Якименко