П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 листопада 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/752/18
Провадження № 11-505заі19                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В.,                   Власова Ю. Л.,  Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р.,  Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
представників позивача - Кравця Р. Ю., Мартиненко А. В.,
представника відповідача - Таркаєвої О. С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування рішень, стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою Комісіїна ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (судді Пасічник С. С., Васильєва І. А., Ханова Р. Ф., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.),
УСТАНОВИЛА:
23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 4 квітня 2019 року просив: визнати протиправними дії Комісії щодо здійснення його оцінювання на відповідність займаній посаді судді в частині оцінювання критеріїв та показників, крім тих, що оцінюються за результатами іспиту, та зобов`язати завершити оцінювання ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді судді в частині оцінювання критеріїв та показників, крім тих, що оцінюються за результатами іспиту; визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 24 липня  2018 року про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді судді Святошинського районного суду м. Києва та від 22 березня 2019 року про внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про його звільнення з посади судді; стягнути моральну шкоду в сумі 1 млн грн.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 послався на те, що Законом України від                 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон               № 1402-VIII) не передбачено ні процедури, ні порядку такого виду оцінювання суддів, як «оцінювання невідповідності судді займаній посаді», цим Законом врегульовано виключно питання кваліфікаційного оцінювання, де здійснюється оцінка здатності здійснювати правосуддя, а не здатності відповідати посаді. Тобто, на переконання позивача, оцінювання відповідності судді займаній посаді відбувається не на підставі закону, а проведення будь-якого оцінювання судді з подальшим можливим його звільненням з посади не відповідає європейським стандартам, посягає на незалежність суддів.
ОСОБА_1 . також зазначив, що згаданий вище Закон, надавши Комісії необмежені дискреційні повноваження щодо можливості виставлення будь-яких оцінок за критерії професійної етики та доброчесності без необхідності їх обґрунтування, порушив принцип верховенства права, а відсутність в законі механізму захисту від можливого свавільного втручання у право на належне оцінювання свідчить про порушення права на захист.
Крім того, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних дій та рішень Комісії, позивач посилався на таке: 
- відповідачем протиправно порушено вимоги щодо формування та ведення досьє позивача, що позбавило останнього права на здійснення оцінювання таких його показників професійної компетенції, як ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді та діяльність щодо підвищення фахового рівня, що в результаті позбавило позивача права отримати правомірні очікування на отримання ще 90 балів за цими показниками;
- відповідачем протиправно не оцінено в балах кожен окремо критерій особистої компетенції та соціальної компетенції, що в результаті позбавило позивача права отримати правомірні очікування на отримання ще 200 балів за цими критеріями;
- відповідачем протиправно не оцінено в балах кожен окремо показник критерію професійної етики, а відсутність аргументів щодо аналізу всіх показників цього критерію та аналіз лише одного з показників з порушенням правил проведення такого аналізу свідчить про вибірковість та свавільність поведінки Комісії, що має наслідком порушення прав позивача на прозоре оцінювання його здібностей;
- відповідачем протиправно не оцінено в балах кожен окремо показник критерію доброчесності, а відсутність аргументів щодо аналізу всіх показників цього критерію свідчить про вибірковість та свавільність поведінки Комісії, що має наслідком порушення прав позивача на прозоре оцінювання його здібностей; 
- Комісією протиправно не було виставлено оцінок позивачу за такі показники, як: ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді; діяльність щодо підвищення фахового рівня; та за такі критерії, як: особиста компетентність, соціальна компетентність, а також протиправно виставлено сукупну оцінку за показниками таких критеріїв, як професійна етика та доброчесність, що не відповідає вимогам закону;
- Комісія не відповідала вимогам неупередженості та безсторонності, оскільки поведінка її членів явно свідчила про упереджене ставлення до позивача як до «судді Майдану».
23 квітня 2019 року позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Конституційного Суду України перебуває справа за конституційною скаргою ОСОБА_2 (справа                                № 3-408/2018(6488/18)), у якій порушено питання про невідповідність:
- частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII вимогам частини першої статті 8, пункту 14 частини першої статті 92, підпункту 4 пункту 16 розділу XV Конституції України, оскільки зазначена норма становить втручання в гарантії незалежності судді щодо забезпечення проведення оцінювання згідно із законом та на підставі закону, а не будь-якого іншого акта суб`єкта владних повноважень з необмеженими дискреційний повноваженнями; 
- підпункту «а» пункту 11 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII вимогам частини першої статті 32, частини першої статті 64 Конституції України, оскільки ця нормадозволяє Комісії отримувати будь-яку інформацію чи документи без згоди особи, а отже, становить порушення та обмеження прав близьких осіб та членів сім`ї судді на приватне та особисте життя;
- частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIIIвимогам частини першої та частини другої статті 24, частини першої та частини другої статті 55, частини першої статті 64 Конституції України, оскільки за існування цієї норми має місце дискримінація за родом занять під час реалізації права на судовий захист. 
На думку ОСОБА_1 , провадження у цій справі підлягає зупиненню до вирішення Конституційним Судом справи за конституційною скаргою                     ОСОБА_2 , адже для розгляду його позову по суті мають бути застосовані положення частини п`ятої статті 83, підпункту «а» пункту 11 частини четвертої статті 85, частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII, які є предметом конституційного провадження за конституційною скаргою ОСОБА_2 . 
Так, у його позові порушено питання щодо необмеженості дискреційних повноважень Комісії, які, на думку позивача, порушують його права та становлять невизначеність його правового становища під час проведення оцінювання. Крім того, позивач зазначає, що під час його кваліфікаційного оцінювання порушенням було визнано ненадання інформації про майновий стан членів сім`ї та близьких осіб, незважаючи на те, що такі особи не давали згоди на втручання в їх приватне життя. Предметом перевірки у цій справі є і доводи Комісії про обмежене коло підстав, з яких може бути оскаржено її рішення.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача й ухвалою від 24 квітня 2019 року провадження у цій справі зупинив до вирішення справи, яка розглядається в порядку конституційного провадження за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України положень частини п`ятої статті 83, підпункту «а» пункту 11 частини четвертої статті 85, частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII (справа № 3-408/2018(6488/18)).
Не погодившись із такою ухвалою суду першої інстанції, Комісія подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення цим судом нормматеріального та процесуального права просить скасувати постановлену ним ухвалу про зупинення провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скаргу мотивовано тим, що прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за конституційною скаргою    ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України окремих положень статей 83, 85 та 88 Закону № 1402-VIII на вирішення справи за позовом  ОСОБА_1 не вплине, оскільки до спірних у цій справі правовідносин підлягають застосуванню положення згаданого Закону, чинніна час проведення Комісією кваліфікаційного оцінювання стосовно позивача. Тому, на переконання Комісії, висновок суду першої інстанції про наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи за конституційною скаргою  ОСОБА_2 та про наявність підстав для зупинення провадження усправі за позовом ОСОБА_1  є помилковим. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачазаперечує проти її задоволення та вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції пронаявність підстав для зупинення провадження у справі з огляду на таке:
- за відсутності компетенції суду, що розглядає адміністративну справу, щодо встановлення за конституційною скаргою фактів невідповідності Конституції України норм законодавства, які вже були застосовані та які ще мають бути застосовані судом під час розгляду адміністративної справи, з метою вирішення справи саме згідно з принципами верховенства права, суд має зупинити провадження в адміністративній справі до розгляду конституційного провадження, яким будуть встановлені обставин, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, зокрема щодо того, чи порушувало застосовуване законодавство принципи верховенства права в розрізі дотримання основоположних прав людини;
- положення норм частини п`ятої статті 83, підпункту «а» пункту 11 частини четвертої статті85, частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII, які є предметом конституційного провадження за конституційною скаргою    ОСОБА_2 , переглядаються Конституційним Судом України з підстав їх відповідності Конституції України в частині саме дотримання прав людини та відповідності принципам верховенства права, а визнання неконституційними норм, що не відповідають верховенству права, не обмежено часом.
У судовому засіданні представники позивача та представник Комісії підтримали відповідно апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених документах доводам. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі й відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Таким чином, у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.
Суд установив, що в провадженні Конституційного Суду України знаходиться справа № 3-408/2018 (6488/18) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Основному Закону України положень частини п`ятої статті 83, підпункту «а» пункту 11 частини четвертої статті 85 та частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
При цьому предметом дослідження у вказаній справі є конституційність зазначених норм Закону № 1402-VIII стосовно повноважень Комісії про: регламентування питання порядку проведення кваліфікаційного оцінювання, які мають бути врегульовані виключно законом; обмеження прав близьких осіб і членів сім`ї судді на приватне й особисте життя; установлення суто формальних підстав для судового оскарження рішення цієї Комісії.
Водночас предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправними дій Комісії щодо здійснення оцінювання ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді судді в частині оцінювання критеріїв та показників, крім тих, що оцінюються за результатами іспиту, та скасування ухвалених за наслідками оцінювання рішень Комісії про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді судді Святошинського районного суду м. Києва та про внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про його звільнення з посади судді
Ці вимоги мають індивідуальний характер, стосуються правомірності дій та рішень Комісії, які позивач, посилаючись на конкретні норми права та обставини, розцінює як такі, що порушили його права і свободи, завдали моральної шкоди.
Тобто обставини, які підлягають установленню під час вирішення спору в цій справі, не відносяться до предмета доказування в справі № 3-408/2018 (6488/18) за конституційною скаргою ОСОБА_2 .
Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі не містило жодних мотивів на обґрунтування висновку про неможливість адміністративному суду самостійно встановити та оцінити коло обставин, які входять до предмета судового розгляду в цій справі. 
На переконання Великої Палати Верховного Суду, в клопотанні про зупинення провадження в цій справі не вмотивовано зв`язку між очікуваними висновками рішення суду конституційної юрисдикції за наслідками розгляду згаданої конституційної скарги та предметом спору; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду в порядку конституційного судочинства скарги ОСОБА_2 ; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють установити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС підставою для перегляду судового рішення у зв?язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Із заявленого клопотання та наданих позивачем обґрунтувань судом не встановлено необхідних умов для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 3 частини першої статті 236 КАС. При цьому наявних у матеріалах справи доказів достатньо для повної, всебічної та об`єктивної оцінки обставин справи, які є предметом судового розгляду.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, оскаржувана ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 266, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України задовольнити.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                     24 квітня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до цього суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | Н. О. Антонюк | О. Р. Кібенко |
| Т. О. Анцупова | Л. М. Лобойко |
| С. В. Бакуліна | Н. П. Лященко |
| В. В. Британчук | В. В. Пророк |
| Ю. Л. Власов | Л. І. Рогач |
| М. І. Гриців | О. М. Ситнік |
| В. І. Данішевська | О. С. Ткачук |
| Ж. М. Єленіна | В. Ю. Уркевич |
| О. С. Золотніков | |