ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2151/20 Справа № 177/1195/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 177/1195/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивачки  ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Строговою   Г.Г.  у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05.10.2011 року.
В період шлюбу у них народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач по справі.
З відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей, але, у зв`язку з досягненням сином ОСОБА_3 повноліття, стягнення аліментів на його утримання припинено.
На даний час син  ОСОБА_3 є повнолітнім, але продовжує навчання на  3–му курсі за денною формою навчання у Політехнічному коледжі Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», та потребує матеріального забезпечення.  Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, у зв`язку з денною формою навчання він не має можливості самостійно  працювати та забезпечувати собі належні умови життя та навчання.
В теперішній час відповідач ніякої допомоги на утримання сина не надає, хоча має можливість її надавати, оскільки він є фізично здоровим чоловіком, працює та отримує постійну заробітну плату.
Посилаючись на викладене, просила суд стягувати з відповідача на її користь  аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його  навчання до 30 червня 2020 року. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь  витрати на сплачену нею правову допомогу в сумі 3600 грн.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3   в розмірі 1/10 частини від всіх видів доходу щомісячно на період його навчання до 30 червня 2020 року, але не більше як до 23-річного віку, або до припинення сином навчання, починаючи стягнення з 12 липня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі  768,40 грн. 
Рішення в частині  стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах платежів за один місяць.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що визначений судом розмір аліментів є замалим та їй не зрозуміло чому на утримання іншого сина стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, а на повнолітнього сина, який теж потребує матеріальної допомоги, лише 1/10 частина доходу. Позивачка вважає, що враховуючи доходи відповідача, які становлять щонайменше 30 000,00 грн. на місяць, останній може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 у тому ж розмірі, що й на утримання їх неповнолітнього сина.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі 1/24 частини від всіх його доходів, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей, а саме син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, відповідач наголошує на тому, що до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , з нього утримувалися аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку, що складає 20% його щомісячного доходу. Після досягнення сином ОСОБА_5 повнолітня, розмір аліментів на утримання іншого сина - ОСОБА_4 збільшився до 1/6 частки доходу відповідача, а тому, відповідач вважає, що стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/10 частини його доходу призведе до збільшення загального розміру аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки у справі на утримання двох дітей, та цей розмір перевищить суму, яка стягувалася з нього до досягнення Миколою повноліття.
Також, відповідач просить суд апеляційної інстанції виплату аліментів нараховувати безпосередньо на картковий рахунок ОСОБА_3 .
Відзив на апеляційні скарги не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 10.05.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний  05.10.2011 року за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області (а.с. 31).
Сторони мають спільних дітей - синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 28).
Рішенням Орджонікідзевського  районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.05.2011 року з відповідача  на користь позивачки стягнуто щомісячно аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття(а.с.29-30).
Крім того, рішенням Орджонікідзевського  районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.02.2012 року з відповідача  на користь позивачки стягнуто щомісячно аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  в розмірі 1/12 частини з усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття (а.с.33-35).
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року змінено розмір стягнутих аліментів з відповідача на користь позивачки за рішеннями Орджонікідзевського  районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.05.2011 року та Орджонікідзевського  районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.02.2012 року, зменшено розмір  стягнутих аліментів на утримання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   з 1/4 частки до 1/10 частки з усіх видів доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму  для дитини відповідного віку, та на утримання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,   з 1/12 частки до 1/10 частки з усіх видів доходів (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму  для дитини відповідного віку, а після досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття  і до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,   вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,   у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.38-41).
В зв`язку з досягненням сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, стягнення аліментів на його утримання припинено.
Повнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 3 курсу  денного відділення Політехнічного коледжу Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», за денною формою навчання, безкоштовне навчання,  спеціальність «Технічне обслуговування, ремонт та експлуатація тягового рухомого складу», термін навчання до 30 червня 2020 року  (а.с. 6).  
ОСОБА_3 проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні,  про що свідчить довідка видана Красівською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 11).
30 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №985 та видано Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_3 (а.с. 32).
Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 мають двох спільних неповнолітніх дітей - доньок - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 36-37), які перебувають на утриманні відповідача.
З 31 липня 2017 року ОСОБА_8 звільнено із посади провідного економіста ПП «Іллїч-Сталь» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 43), у зв`язку з чим остання не працює та перебуває на утриманні чоловіка – відповідача у справі ОСОБА_2 .
Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки та стягуючи з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період навчання в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 12 липня 2019 року і до 30 червня 2020 року за умови продовження навчання, суд першої інстанції виходив з майнового положення сторін та наявності на утриманні відповідача ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей та дружини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано  Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,  опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»  судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Установивши, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньок - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також на його утриманні перебуває дружина, яка на даний час  не працює, суд дійшов вірного висновку про наявність у останнього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 1/10 частки від його доходу щомісячно. 
Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що рішенням суду повнолітнього сина сторін ОСОБА_9 поставлено у нерівне становище порівняно із неповнолітнім сином сторін – ОСОБА_4 , на утримання якого рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини його доходу щомісяця колегією суддів відхиляються, зважаючи на те, що даним судовим рішенням було зменшено розмір  стягнутих аліментів на утримання  ОСОБА_3   до 1/10 частки з усіх видів доходів (зборів) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму  для дитини відповідного віку, та на утримання  ОСОБА_4   до 1/10 частки з усіх видів доходів (зборів) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму  для дитини відповідного віку, а після досягнення ОСОБА_3 повноліття  і до повноліття ОСОБА_4 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ( а.с.38-41). Тобто, при ухваленні цього судового рішення на кожного із синів було стягнуто аліменти у рівному розмірі - по 1/10 частині доходів відповідача та прийнято рішення про можливість збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 після досягнення ОСОБА_3 повноліття та припинення стягнення аліментів на його утримання, у зв`язку з чим доводи позивачки про те, що аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 теж мають становити 1/6 частину доходів відповідача є неспроможними.
За наведених вище підстав, не приймаються колегією суддів й доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що розмір стягнутих аліментів є завищеним.
При цьому, колегія суддів роз`яснює відповідачу ОСОБА_2 його право на звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зважаючи на те, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 року збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , з 1/10 частини до 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно, саме у зв`язку з припиненням стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як наразі ці підстави змінилися.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що аліменти мають бути стягнуті саме на картковий рахунок повнолітнього сина ОСОБА_3 колегією суддів відхиляються, оскільки таке стягнення можливе за умови звернення до суду з позовом про стягнення аліментів безпосередньо повнолітнього сина, який продовжує навчання, тоді як у даному випадку позивачем по справі є його мати, що не заборонено нормами СК України. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивачки  ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий: 

Судді: