ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №592/5433/17
адміністративне провадження №К/9901/22590/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 у справі №592/5433/17 за позовом ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
В  травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - Сумське ОУПФУ, відповідач), в якому просив:
- визнати неправомірними дії Сумського ОУПФУ щодо не зарахування йому при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді слідчого СВ Роменського MB УМВС України в Сумській області;
- зобов`язати відповідача провести розрахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення з 09.12.2016 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 09 років 05 місяців 03 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР (з 07.05.1984 по 15.05.1987), половини строку навчання в Волгоградській Вищій слідчій школі МВС СРСР (з 01.09.1987 по 26.07.1991), роботи на посаді слідчого слідчого відділення Роменського MB УМВС України в Сумській області (з 01.09.1991 по 11.02.1996), що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;
- зобов`язати Сумське ОУПФУ призначити йому, починаючи з 09.12.2016 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області 29920,00 грн, вказаної у довідці апеляційного суду Сумської області від 23.01.2017 № 2 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80% до 90 %;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Сумського ОУПФУ на його користь витрати на оплату судового збору в сумі            640,00 грн.
Позов обґрунтував тим, що до його стажу роботи на посаді судді має бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та робота на посаді слідчого, що в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді.
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2017 року,  залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, позов задоволено.
Визнано неправомірними дії Сумського ОУПФУ щодо не зарахування позивачу при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді слідчого СВ Роменського MB УМВС України в Сумській області.
Зобов`язано відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення з 09.12.2016 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 09 років 05 місяців 03 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 07.05.1984 по 15.05.1987, половини строку навчання в Волгоградській Вищій слідчій школі МВС СРСР з 01.09.1987 по 26.07.1991, роботи на посаді слідчого слідчого відділення Роменського MB УМВС України в Сумській області з 01.09.1991 по 11.02.1996, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Зобов`язано Сумське ОУПФУ призначити позивачу - судді у відставці, починаючи з 09.12.2016, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області       29920,00 грн, вказаної у довідці апеляційного суду Сумської області від 23.01.2017 №2 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80% до 90 %.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Сумського ОУПФУ на користь позивача витрати на оплату судового збору в сумі 640,00 грн.
Не погодившись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга аргументована тим, що відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" перелік посад, які зараховуються до стажу на посаді судді є вичерпним, а тому календарний період проходження позивачем військової служби, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та робота на посаді слідчого не підлягають зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Позивач правом на подання заперечення на касаційну скаргу відповідача не скористався. 
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Судами встановлено, що позивач з 07.05.1984 по 15.05.1987 проходив строкову військову службу в збройних силах Радянського Союзу. Після проходження служби за направленням УВС УМВС України в Сумській області з 01.09.1987 по 27.08.1991 навчався у вищому учбовому закладі - Вищій слідчій школі МВС СРСР.
З 01.09.1991 по 12.02.1996 позивач працював на посаді слідчого слідчого відділення Роменського МРВВС УМВС України в Сумській області.
Указом Президента України № 39 /96 від 09.01.1996 року позивача призначено на посаду судді Роменського районного суду Сумської області. Згідно з вказаним Указом наказом начальника управління юстиції в Сумській області №17-0 від 12.02.1996 позивача призначено на посаду судді Роменського районного суду Сумської області з 12.02.1996.
Постановою Верховної ради України № 2286-111 від 22.02.2001 позивача обрано на посаду судді Роменського районного суду Сумської області безстроково.
Постановою Верховної ради України № 57-4 від 01.07.2002 позивача обрано на посаду судді Апеляційного суду Сумської області безстроково. Наказом голови апеляційного суду Сумської області від 27.08.2002 позивача зараховано до складу Апеляційного суду Сумської області.
Наказом голови Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2016 відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 позивача звільнено із займаної посади у відставку. Наказом голови Апеляційного суду Сумської області від 17.01.2017 №5-ОС позивачу було встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2016.
Відповідно до повідомлення Сумського ОУПФУ позивачу з 09.12.2016 призначено щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці і обчислене із розрахунку 80% суддівської винагороди як судді, у якого стаж судді складав 20 років 9 місяців і 25 днів, в розмірі 22528,00 грн, обчисленого з посадового окладу 28160,00 грн. станом на 30.11.2016року.
Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого апеляційним судом Сумської області, стаж роботи позивача станом на 08.12.2016 становить            30 років 02 місяці 27 днів.
Згідно з довідкою Апеляційного суду Сумської області № 2 від 23.01.2017 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка була надана позивачу при звільненні на підставі особового рахунку, суддівська винагорода позивача для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29920,00 грн з 01.01.2017          (17600,00 грн посадовий оклад, 12340,00 грн надбавка за вислугу років - 70% від посадового окладу).
На звернення позивача до відповідача стосовно зарахування йому до спеціального стажу на посаді судді половини навчання у вищому учбовому закладі, повного строку проходження строкової військової служби, а також стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, і перерахування в зв`язку з цим довічного грошового утримання, було відмовлено, з роз`ясненням права вирішити це питання в судовому порядку.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та робота на посаді слідчого підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від грошового утримання працюючого судді.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).
Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Таким чином, спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - закон №2453).
За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 20 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, період проходження строкової військової служби та робота слідчим.
Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді календарний період проходження строкової служби (3 роки 9 днів), половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців 13 днів) та роботу на посаді слідчого (4 роки 5 місяців 11 днів).
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17.
Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Отже, з огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та робота на посаді слідчого, в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оскаржуваних рішень і погоджується з їхніми висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.
Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                              А. Ю. Бучик

Судді:                     Л. Л. Мороз

                                                                                             А. І.Рибачук