Ухвала
Іменем України
10 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 1-17/2004
провадження № 51- 616 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу судді Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року про повернення заяви захисника ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року щодо ОСОБА_5 , 
встановила:
Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року відповідно до положень ст.464, ч.3 ст.429 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), повернуто заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року щодо ОСОБА_5 , для звернення до належного суду першої інстанції.
У  касаційній скарзі  захисник ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначеного судового рішення з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити  розгляд провадження за його заявою в суді апеляційної інстанції або визначити інший суд для розгляду по суті заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року щодо ОСОБА_5 .  При цьому вказує на те, що:
- іншого суду, який мав би відношення до вироку Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року не має, оскільки зазначений суд був судом першої інстанції на момент прийняття судового рішення;
- суддя апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі послався на рішення Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року без зазначення дати і номеру справи, та без наведення відповідного висновку цього Суду, який апеляційний суд взяв за основу прийняття ухвали від 20 січня 2020 року, також без посилання на відповідну норму Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) чи іншого закону та дійшов помилкового, необґрунтованого і незаконного висновку про те, що Полтавський апеляційний суд позбавлений можливості відкривати провадження у справі, в якій Апеляційний суд Полтавської області був судом першої інстанції;
- в суду першої інстанції відсутні повноваження на перегляд рішення апеляційного суду, яке прийнято як судом першої інстанції, тому Полтавський апеляційний суд має право прийняти до розгляду заяву про перегляд вироку щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами.
Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Як убачається із наданої копії ухвали судді Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року щодо ОСОБА_5 , повернуто для звернення до належного суду першої інстанції.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховуючи положення ч.ч.3, 4, 7 ст.31, ч.5 ст.33, ч.2 ст. 384, ч.1 ст. 463 КПК, положення ст.17 Кримінального процесуального кодексу України в редакції 1960 року (далі – КПК 1960р.) у своєму рішенні зазначив, щоу зв`язку зі зміною чинного законодавства України, на даний час апеляційні суди діють виключно, як суди апеляційної інстанції, тому слід дійти висновку, що Полтавський апеляційний суд не вправі проводити судовий розгляд за правилами, передбаченими для кримінального провадження в суді першої інстанції, відповідно до ст. 466 КПК, в тому числі й вирішувати питання  щодо відкриття провадження за заявою.
Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який перший допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 33 КПК апеляційні суди не є судами першої інстанції у зв`язку зі зміною чинного законодавства України і позбавлені можливості здійснити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, а відтак розгляд заяви особи, засудженої вироком апеляційного суду повинен відбуватись у суді першої інстанції за місцем вчинення злочину.
Враховуючи зазначені мотиви суду апеляційної інстанції та наведені норми КПК, Суд вважає необґрунтованими доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , що суддя апеляційного суду  дійшов помилкового, необґрунтованого і незаконного висновку про те, що Полтавський апеляційний суд позбавлений можливості відкривати провадження у справі, в якій Апеляційний суд Полтавської області був судом першої інстанції.
Разом з тим, доводи у скарзі про те, що суддя в ухвалі не зазначив посилання на відповідну норму КПК чи іншого закону, є необґрунтованими, оскільки в оскаржуваній ухвалі суддя апеляційного суду врахував та послався на положення  ч.ч.3, 4, 7 ст.31, ч.5 ст.33, ч.2 ст. 384, ч.1 ст. 463 КПК, ст.17 КПК 1960р.  
Твердження у скарзі про посилання судді в ухвалі на рішення Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року без зазначення дати і номеру справи, та без наведення відповідного висновку цього Суду, який апеляційний суд взяв за основу прийняття ухвали від 20 січня 2020 року, не спростовують правильність висновків судді апеляційного суду в частині прийняття рішення щодо повернення заяви про перегляд вироку щодо ОСОБА_5 , з урахуванням змін чинного законодавства України та відповідних норм КПК. 
Згідно із положеннями ч.1 ст. 412 КПК,  істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог  цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
З огляду на те, що в силу чинного КПК апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглянути по суті заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , адже такий розгляд має здійснювати виключно місцевий суд, а рішення про її повернення не позбавляє заявника права звернення із заявою до суду першої інстанції, доводи скаржника про необхідність призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, не можна визнати обґрунтованими.
Таким чином, викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви повернення заяви захисника ОСОБА_4 , є обґрунтованими. Вважати ці висновки неправильними чи сумнівними підстав немає. 
Враховуючи наведене, тих істотних порушень норм права, які відповідно до ст. 412 КПК безумовно тягнуть за собою скасування оскарженої ухвали, колегія суддів не вбачає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Що стосується вимоги до Суду про визначення іншого суду для розгляду заяви про перегляд  за нововиявленими обставинами вироку щодо  ОСОБА_5 , то колегія суддів не вбачає підстав для вирішення зазначеної вимоги, оскільки така вимога не ґрунтується на положеннях ст.34 КПК, не вмотивована з підстав зазначених у цій статті, із наданих матеріалів вбачається, що провадження за вказаною заявою, ще не відкрито. 
Зазначене не позбавляє процесуального права заявника звернутися з відповідною заявою про перегляд вироку щодо  ОСОБА_5  за нововиявленими обставинами, до суду першої інстанції за місцем вчинення злочину. 
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів 
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу судді Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року про повернення заяви захисника ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року щодо ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                          ОСОБА_3