Постанова
Іменем України
18 грудня 2019 року 
м. Київ
справа № 756/2487/17
провадження № 61-33431св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. 
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 рокуу складі судді Васалатія К. А. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Махлай Л. Д., Шебуєвої В. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. 
Позов обґрунтований тим, що 08 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 39.29-50/402к, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 63 976,00 дол. США до 08 вересня 2021 року зі сплатою 10,5 % річних.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22 лютого 2016 року складала 128 734,56 дол. США, що еквівалентно 3 457 264,78 грн.
Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 128 734,56 дол. США, що еквівалентно 3 457 264,78 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року в позові відмовлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив позовну давність, у межах яких він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договорам.  
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту останній платіж з повернення грошових коштів за кредитом відповідачем здійснено 08 січня 2009 року, а тому згідно з   пунктом 4.5 договору строк користування кредитом вважаєтся таким, що сплив, через 90 календарних днів, тобто 08 квітня 2009 року. Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 08 квітня 2009 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 15 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.
У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 07 червня 2019 року № 633/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
09 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушеннями норм процесуального права.
Суди помилково застосували позовну давність, оскільки зміни до договору кредиту не вносилися.
ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на те, що згідно з умовами договору кредиту у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора щодо повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Позов подано в межах позовної давності.
Строк позовної давності не може бути застосований до заборгованості за тілом кредиту, тобто суми, яка була отримана від банку без нарахованих відсотків. 
Згідно з пунктом 7.3 кредитного договору договір діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. 
Пунктом 4.5 кредитного договору сторони не встановлювали строк дії договору та підстави його припинення, а лише передбачили можливість дострокового повернення кредитних коштів.
Аргументи інших учасників справи
Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Останній платіж відповідач здійснив 08 січня 2009 року, право вимоги у банку виникло з лютого 2009 року, позивач з вимогами чи претензіями не звертався, проте до суду звернувся з пропуском позовної давності - у лютому 2017 року.
Суди обгрунтовано врахували, що банк змінив строк виконання зобов'язань та застосували позовну давність.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що08 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 39.29-50/402к, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 63 976,00 дол. США до 08 вересня 2021 року зі сплатою 10,5 % річних.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22 лютого 2016 року складала 128 734,56 дол. США, що еквівалентно 3 457 264,78 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно із статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до підпункту 1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 713 дол. США з кінцевим терміном погашення до 08 вересня 2021 року.
Згідно з пунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4, 2.5 договору та комісії в розмірах та в порядку передбачених цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4 кредитного договору.
Відповідно до підпункту 3.3.9 цього договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1 договору.
Згідно з підпунктом 3.3.10 цього договору позичальник зобов`язаний достроково повернути  кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору.
Відповідно до пункту 4.5. кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Суди встановили, що сторони визначили строк дії договору та строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.
Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, щомісячні платежі вчасно не сплачував.
Судивстановили, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 08 січня 2009 року. 
Згідно з підпунктом 1.1.1 кредитного договору позичальник щомісячно 08 числа кожного місяця рівними частинами сплачує банку суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 713,00 дол. США, тобто наступний платіж відповідач повинен був здійснити 08 лютого 2009 року, який не було сплачено, тому з 09 лютого 2009 року розпочинається відраховування 90 днів, які передбачені пунктом 4.5 кредитного договору, та закінчується 09 травня 2009 року. 
Відповідно до пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 10 травня 2009 року. 
З огляду на положення пункту 4.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання було змінено.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі. 
Суд апеляційної інстанції відмовив у позові в частині стягнення заборгованості за відсотками і пенею за спливом позовної давності.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено строною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 
Висновки судів про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею не відповідають зазначеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, оскільки після настання умов, визначених пунктом 4.5 кредитного договору (стаття 1054 ЦК України) позивач втрачає право нараховувати проценти за кредитом та пеню, тому до вказаних вимог позивача позовна давність не може бути застосована.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Оскільки відсутнє порушене право позивача в частині стягнення на його користь відсотків за користування кредитом та пені, то позовна давність до цих правовідносин застосована судами безпідставно, тому рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові з інших підстав.
У справі, що переглядається, після настання строку кредитування, позивач мав право на стягнення з  відповідача сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту
Суди встановили, що перебіг позовної давності розпочався 10 травня 2009 року, з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, до суду позивач звернувся 15 лютого 2017 року, зі спливом позовної давності, тому в частині стягнення боргу за тілом кредиту суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у позові за спливом позовної давності. Апеляційний суд у цій частині належним чином перевірив законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Водночас висновки судів не відповідають встановленим обставинам справи, перебіг позовної давності розпочався 08 квітня 2009 року, проте це не впливає на вирішення спору по суті, оскільки позивач пропустив позовну давність.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (справа «ZOLOTAS v. GREECE»  рішення від 29 січня 2013 року).
Таким чином, відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Доводи касаційної скарги про те, що пунктом 4.5 кредитного договору сторони не встановлювали строк дії кредиту та підстави припинення договору, а лише передбачили можливість дострокового повернення кредитних коштів є необгрунтованими з огляду на викладене та зміст цього пункту договору, яким визначено порядок зміни строку користування кредитом.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовими рішеннями у справі. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові з інших підстав. В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі  колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею, ухвалити в цій частині нове рішення.
У позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею відмовити.
В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      Г. І. Усик
                                                                                                                      В. В. Яремко