Постанова
Іменем України                                        
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 766/8659/18
провадження № 61-5618св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: Перша Херсонська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Вейтас І. В., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , треті особи: Перша Херсонська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права на спадкове майно.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є донькою 
ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого вона успадкувала 51/200 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід та батько ОСОБА_4 - 
ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та грошові заощадження, розміщені на рахунках у банківських установах у загальному розмірі 2 903,80 грн. 
 
Після смерті ОСОБА_5 , відповідач, яка доводилася померлому донькою, повідомила, що за життя спадкодавець склав заповіт, яким усе належне йому на дату смерті майно заповідав їй, а тому вона (позивач), усвідомлюючи, що зазначені обставини виключають можливість спадкування нею спірного майна за законом, не зверталася із заявою про прийняття спадщини.
 
На початку 2018 року їй стало відомо, що насправді померлий ОСОБА_5 заповіт не складав, а ОСОБА_2 оформила право на спадщину за законом, ввівши нотаріуса в оману про відсутність у спадкодавця інших спадкоємців першої черги.
 
Посилаючись на наявність у неї права на спадкування за правом представлення після померлого ОСОБА_5 , з яким вона проживала на час відкриття спадщини, вона відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є такою, що прийняла спадщину, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила: 
-         скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 грудня 2005 року, видане державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі № 3-2717, спадкова справа № 327/2005, у частині 1/2 спадкового майна, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1 300,00 кв. м;
-         визнати за нею право на спадкування за законом у порядку представлення після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спадкового майна, що складається із 1/2 житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1 300,00 кв. м.
-          
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 листопада 
2018 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
 
Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 грудня 2005 року, видане державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3-2717, спадкова справа № 327/2005, у частині 1/2 спадкового майна, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1 300,00 кв. м.
 
Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину за законом за правом представлення після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що складається з 1/2 житловогобудинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою:     АДРЕСА_1 , на земельнійділянці площею1 300,00 кв. м.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на ступінь спорідненості позивача зі спадкодавцем, встановлених обставин її постійного проживання разом з ним на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 за правом представлення належало право на спадкування тієї частини домоволодіння, яка б належала за законом її батькові  ОСОБА_4 , як спадкоємцю першої черги, якби він був живим на момент відкриття спадщини. Неповідомлення відповідачем нотаріусу обставин існування інших спадкоємців призвело до протиправного усунення позивача від спадкування, хоча вона не втрачала інтересу до спадкового майна та фактично прийняла спадщину, як така, що проживала разом зі спадкодавцем на час її відкриття.
 
Оскільки про порушення права на спадкове майно, позивач дізналася під кінець 2017 року, що у розумінні частини першої статті 261 ЦК України, є моментом початку перебігу позовної давності, суд першої інстанції вважав необгрунтованими твердження відповідача про її сплив.
 
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 листопада 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що встановлені судом першої інстанції обставини, з урахуванням частини першої статті 29 ЦК України, не дають підстав для висновку, що на час відкриття спадщини (07 квітня 2005 року) позивач постійно проживала разом зі спадкодавцем, а отже є такою, що прийняла спадщину. Тимчасове перебування позивача з дідом у денний час доби для здійснення догляду за ним, було обумовлено його хворобою, тоді як місце її постійного проживання зареєстроване за адресою:  АДРЕСА_2 , що унеможливлює визнання особи такою, що прийняла спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України.
 
Подання ОСОБА_2 до нотаріальної контори заяви від 26 травня 2005 року про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 
ОСОБА_5 , що містила недостовірну інформацію про коло спадкоємців першої черги за законом, не спростовує обов`язку інших спадкоємців до вчинення дій спрямованих на прийняття спадщини, який не залежить від пояснень інших спадкоємців щодо обставин наявності/відсутності заповіту. Достовірно володіючи інформацією про смерть спадкодавця та відкриття спадщини, ОСОБА_1 спадщину, у розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України та частини першої статті 1269 ЦК України, не прийняла, що унеможливлює задоволення вимог про визнання за нею права на спадщину. 
 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідач ОСОБА_2 , відчужила житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1 300,00 кв. м, на користь третьої особи ОСОБА_3 .
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 листопада 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на помилковість висновків апеляційного суду про те, що вона у встановленому законом порядку та строки не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , оскільки наприкінці 2004 року - на початку 2005 року, вона здійснювала догляд за дідом, що було обумовлено його хворобою, а тому місце проживання спадкодавця було переважним її місцем проживанням, як члена його сім`ї. Апеляційний суд обмежився лише висновками про неприйняття спадщини позивачем, та не надав належної оцінки діям відповідача щодо введення її в оману про наявність заповіту спадкодавця, та повідомлення неправдивої інформації нотаріусу щодо кола спадкоємців.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та грошові заощадження, розміщені на рахунках у банківських установах, у загальному розмірі 2 903,80 грн.
 
За життя ОСОБА_5 не складав заповіт, спадкоємцями першої черги є його діти: донька - відповідач ОСОБА_2 та син (батько позивача) ОСОБА_4 , який помер до відкриття спадщини.
 
26 травня 2005 року ОСОБА_2 звернулася до Першої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зазначеній заяві, відповідач зазначила про відсутність інших спадкоємців першої черги.
 
14 грудня 2005 року державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Лисенком Л. М. у рамках спадкової справи № 327/2005 видано ОСОБА_2 :
-          свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі 
№ 3-2717, на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 
1 300,00 кв. м;
-         свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі 
№ 3-2719, на грошові заощадження з усіма належними до них відсотками, нарахуваннями та компенсаціями, у загальному розмірі 2 903,80 грн.
 
У 2008 році ОСОБА_2 відчужила житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 
1 300,00 кв. м, на користь ОСОБА_3 .
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правовеобгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
 
Згідно зі статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
 
Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
 
Тобто під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
 
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
 
Місцем проживання фізичної особи згідно зі статтею 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає, постійно, переважно або тимчасово.
 
Відповідно до пункту 211 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, чинної на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог  ОСОБА_1 про часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права на спадкове майно, суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що судом першої інстанції правильно установлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 за правом представлення, після смерті її батька (сина спадкодавця) - ОСОБА_4 , який помер до відкриття спадщини. Разом з тим, проживання її разом з ОСОБА_5 наприкінці його життя, викликане необхідністю догляду за ним, наданням йому сторонньої допомоги після перенесеного інфаркту, було тимчасовим. На час відкриття спадщини позивач була зареєстрована за адресою відмінною від місця її відкриття:   АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у її паспорті.
 
Введення ОСОБА_2 її в оману щодо наявності заповіту, та надання інформації нотаріусу щодо відсутності інших спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця  ОСОБА_5 , не мають вирішального значення для вирішення справи, за відсутності доказів прийняття позивачем спадщини.
 
Наведене підтверджує обгрунтованість висновків суду апеляційної інстанції про те, що видача ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за законом, а також державна реєстрації за нею права власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1 300,00 кв. м, вчинені з дотриманням вимог діючого законодавства. Натомість ОСОБА_1 протягом тринадцяти років не вчиняла дій спрямованих на реалізацію спадкових прав, хоча була достовірно обізнана про відкриття спадщини після смерті діда.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги  ОСОБА_1 .
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                    І. Ю. Гулейков
 
А. С. Олійник
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко