УХВАЛА
20 лютого 2020 року
м. Київ
справа №632/1020/19
провадження №61-2823ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду: Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2019 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року, позовні вимоги залишено без задоволення.
07 лютого 2020 року АТ «КБ «Приват Банк» засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2019 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині незадоволених судових вимог та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Частиною третьою статті 4 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи
Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Даний закон  набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 07 лютого 2020 року, тобто, до набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у даній справі позивачем заявлена ціна позову  у розмірі 123 612,16 грн, яка станом на 01 січня  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
АТ КБ «Приват Банк» в касаційній скарзі, посилаючись на підпункти а) та в) пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України, вказує, що за дана скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржувані судові рішення не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеним у постановах: від 28 березня 2019 року у справі №428/2873/17, від 08 липня 2019 року у справі №923/760/18, від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, від 11 вересня 2019 року у справі №153/1334/16, від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц, від 31 липня 2019 року у справі №755/1907/16-ц. Крім того, посилається на те, що справа має виняткове значення для скаржника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором створює перешкоди у стабільній роботі АТ «КБ «ПриватБанк», обмежує інтереси та порушує майнові права позивача.
З приводу вищенаведеного суд касаційної інстанції зауважує, що постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник, ухвалені у справах, обставини в яких не є аналогічними даній справі, а саме: у наведених скаржником справах не вирішувалося питання визначення початку перебігу строку позовної давності у відносинах, які склалися між позивачем та відповідачем.
Натомість, висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 щодо початку перебігу строку позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених місячних зобов`язань. 
Щодо критерію винятковості справи для позивача суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що критерій винятковості справи для скаржника носить суб`єктивне значення, а доводи скарги з цього приводу зводяться до незгоди з результатом розгляду справи, що не є безумовною підставою для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених в малозначній справі.
Таким чином, скаржник не обґрунтував належним чином потребу у касаційному перегляді судових рішень, ухвалених у малозначній справі для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на час подання касаційної скарги Велика Палата Верховного Суду не відступила від вищевказаної правової позиції, якій відповідають висновки судів попередніх інстанцій у оскаржуваних рішеннях, а посилання скаржника зводяться лише до переоцінки обставин справи, щодо яких суди попередніх інстанцій надали обґрунтовані висновки, що в контексті статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Зазначена справа є справою малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
З урахуванням вищенаведеного, оскільки АТ «КБ «Приват Банк»  подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2019 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддz                                                                                                                  А. А. Калараш