П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8295/19 
           Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шуляк Л.А.  
           Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
16 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Совгири Д. І.  Кузьменко Л.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної фіскальної служби на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2019 року   ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про  визнання протиправними та скасування рішення Житомирської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200146/2 від 13.05.2019 та картки відмови в прийомі митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2019/00136.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Житомирської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200146/2 від 13.05.2019 та картку відмови в прийомі митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2019/00136.
Додатковим рішенням цього ж суду від 17 вересня 2019 року  стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці ДФС витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 3041 (три тисячі сорок одна ) грн 45 коп. та сплачений судовий збір у розмірі  2 538 (дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 06 коп.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач, Житомирська митниця ДФС, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно норм чинного законодавства митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів.

При цьому, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Зазначає, що подані разом з митною декларацією до митного оформлення документи були належним чином проаналізовані митним органом на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів з декларантом проведено консультацію, в ході якої декларанту надавалася інформація щодо вартості аналогічного товару. А тому, метод 2а не міг бути використаний у зв`язку із відсутністю вартість інформації про операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни. Митна вартість визначена за методом 2 б - за прийнятою органом доходів і зборів вартістю операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну. У подальшому транспортний засіб випущено у вільний обіг на підставі митної декларації № UA101020/2019/008405 від 15.05.2019 у порядку, передбаченому ч.7 ст.55 Митного кодексу України. Різниця платежів становить 55 527,81 грн.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи,  перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.04.2019 згідно рахунку-фактури серія AZ №00595 ОСОБА_1 придбано у UAB "Auto ziedas ir Co"  юридична адреса: Розіо г. 61, Панавезис, Литовська Республіка ід. код 147150189, автомобіль AUDI Q5 кузов НОМЕР_1 об`єм двигуна 1968 см3, 27.05.2013 року випуску, потужність 130 кВт за ціною 9500 Євро, які сплачені покупцем особисто, готівкою (а.с. 30-31,32-33).
25 квітня 2019 року  подано до Житомирської митниці  митну декларацію МД-2, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль AUDI Q5 кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 см3, 2013 року випуску.
Позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 9500,00 євро.
На підтвердження заявленої митної вартості декларантом долучено : рахунок-фактура від 24.04.2019 №00595, сертифікат відповідності від 26.04.2009, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 25.04.2019 № UA205010/2019/417387, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27.05.2013 № НОМЕР_2 , документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 02.05.2019 б/н, паспорт НОМЕР_3 від 29.05.1999, паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону України від 26.06.2017.
Подані разом з митною декларацією № UA101020/2019/008405 від 15.05.2019 до митного оформлення документи були проаналізовані митним органом на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Житомирською  митницею ДФС розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару; 2) рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, 4) копії митної декларації країни відправлення.

На вимогу органу доходів і зборів декларантом надано такі додаткові документи:
- витяг з SCHWACKE від 02.05.2019;
- платіжка за товар №0987377 від 24.04.2019;
- копія митної декларації країни відправлення №19LTKC0100EK0856D8 від 24.04.2019;
- рахунок №Z 236 від 21.03.2019 (а.с.24);
та  платіжка за товар №0987377 від 24.04.2019;
- висновок про вартість майна №129/19 від 13.05.2019 (а.с.28).

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів  Житомирською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості №UА1010000/2019/200146/2 від 13 травня 2019 року яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за  методом 2 б-за прийнятою органом доходів і зборів вартістю операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну МД від 14.02.2019 р. № UA206080/2019/401044 з  дотриманням  принципів і критеріїв, визначених Уголою про застосування статті VП Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. і становить 15500 євро ( метод визначення митної вартості - 1- за ціною договору) (а.с. 14).

Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості від 13 травня 2019 року №UА1010000/2019/200146/2 митним органом відмовлено у митному оформлені товарів за заявленою декларантом митною вартістю та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2019/00136, якою позивачу відмовлено у митному оформлені (випуску) товарів із зазначенням причин :  митна декларація не може бути оформлена, оскільки відповідно до ч.2 ст.52 Митного кодексу України відомості про визначення митної вартості, що надаються декларантом, повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Оскільки документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товар, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 27.05.2013 р. власником зазначено особу, відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру № 00595 від 24.04.2019 р., що викликає сумніви у достовірності правочину (а.с. 15-16).

Не погоджуючись із рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся   до суду з даним позовом.
Задовольняючи  позов, суд першої інстанції керувався тим, що подані позивачем для здійснення митного оформлення транспортного засобу документи підтверджували визначену митну вартість товару за ціною договору, а тому відповідачем протиправно відмовлено у митному оформленні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції,  з огляду на наступне.
Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як встановлено частиною першою статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Зокрема, частиною першою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Відповідно до частини другої, третьої статті 58 Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 придбав бувший у користуванні автомобіль AUDI Q5 кузов НОМЕР_1 у компанії UAB "Auto ziedas ir Co"  в Литві.
Згідно  технічного паспорту на автомобіль, його перша реєстрація відбулась в Італії, власником автомобіля   вказана Arianna Cristina (а.с.25).
Як вбачається з другої частини посвідчення допуску СН 0590404, 20.03.2019 право власності на автомобіль від Arianna Cristina відчужено   SRL "Rivauto" (а.с.25 зворот).

На підтвердження заявленої митної вартості ОСОБА_1 також надавався договір про купівлю автомобіля AUDI Q5 кузов НОМЕР_1 компанією UAB "Auto ziedas ir Со" у компанії SRL "Rivauto" за 8 800,00 Євро  від 21.03.2019 р.(а.с.29).

В подальшому, ОСОБА_1 придбав у UAB "Auto ziedas ir Co" автомобіль AUDI Q5 кузов НОМЕР_1 за 9 500,00 Євро, про що свідчать квитанція про сплату коштів ВLС №0987377 від 24 квітня 2019 року та рахунок-фактура №00595 від 24 квітня 2019 року (а.с.30-33).
За таких обставин, суд вважає, що зазначений рахунок-фактура є належним доказом на підтвердження оплати за придбаний автомобіль.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості згаданого транспортного засобу декларантом долучено рахунок-фактуру (інвойс) від  24.04.2019 суму  9 500,00 євро. Водночас, коригування митної вартості товару на рівні 15 500 євро було проведено митним органом на підставі ст.64 МК України  за методом 2б визначення митної вартості. 

Крім того, разом з митною декларацією позивачем подано до митного органу  Звіт про оцінку майна від 13.05.2019, згідно якому ринкова вартість колісного транспортного засобу AUDI Q5, 2013 року випуску в Італії складає 317 573,00 грн. (10 542,00 Євро) (а.с.41-52).

Судова колегія зазначає, що органом доходів і зборів не конкретизовано, яких саме відомостей не міститься у поданих до митного оформлення документах, які, на думку митного органу, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару.

Відповідач мав можливість уточнити задекларовану вартість автомобіля, оскільки рахунок-фактура (інвойс) від 04.02.2019 містить відомості про продавця та його адресу.

Вказаний рахунок - фактури (інвойсу) є правомірним та дійсним, не був визнаний судом у встановленому законом порядку недійсним, а також не є нікчемним в силу закону.

Отже, посилання відповідача на розбіжності та відсутність всіх даних щодо ціни, що була фактично сплачена, а саме: до митного оформлення не подано документ, який свідчить про те, що оцінюваний товар належить особі, що склала рахунок-фактуру, що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності UAB "Auto ziedas ir Co"  на оцінюваний товар та права розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу взята до уваги органом доходів і зборів, але не може бути використана як доказ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, у зв`язку з відсутністю в ній відомостей про вартісні характеристики транспортного засобу, є безпідставними.

Щодо доводів відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками колегія суддів зазначає, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що у поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за першим методом (ціною договору).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження виявлених порушень, що свідчить про необґрунтованість та протиправність рішення Житомирської митниці ДФС про коригування митної вартості №UA101000/2019/200146/2 від 13.05.2019 та картки відмови у прийомі митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2019/00136, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо вирішення судом питання розподілу судових витрат - відшкодування коштів на сплату судового збору та за надання правничої допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 КАС України вказано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI, відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Враховуючи наявні в матеріалах справи: договір про надання правової (правничої) допомоги з додатком, акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги, свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю та квитанцію до прибуткового касового ордеру №28, а також враховуючи складність справи, колегія суддів вважає, що понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3041 грн. є співмірними і обґрунтованими та підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці ДФС на користь позивача понесені судові витрати - суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для  задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року та додаткове рішення від 27 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  16 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Кузьменко Л.В.