Постанова                                                   
Іменем України
13 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 742/2720/18
провадження № 51-2285км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
прокурора                                            ОСОБА_5 ,
засудженого                                      ОСОБА_6 , 
захисника                                         ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 
04 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270210000891, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 
18 жовтня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 213 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 25 500 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин. 
11 квітня 2017 року ОСОБА_6 , не будучи суб`єктом господарської діяльності та не маючи дозволу на здійснення господарської діяльності щодо операцій з металобрухтом, порушуючи вимоги Закону України «Про металобрухт», діючи умисно та протиправно, з корисливого мотиву – отримання прибутку на території господарства на АДРЕСА_2 , здійснив операцію з прийому брухту кольорового металу в ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заплативши їм 700 грн.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 04 лютого 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 213 КК, та не доведено його вини. Зазначає, що йому було повідомлено про підозру без залучення захисника, що є порушенням його права на захист. Стверджує, що кримінальне провадження 17 серпня 
2018 року, тобто через 17 днів після закінчення досудового розслідування, було передано до суду, а тому на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) провадження необхідно було закрити. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6  залишити без задоволення.
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу засудженого.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень у суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За статтею 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести  перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні  кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ст. 92 КПКобов`язок доказування покладається, зокрема, на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було. 
Вимогами ст. 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення доведена. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Проте вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 вказаним вище вимогам закону не відповідає. 
Згідно з формулюванням обвинувачення, яке судом визнано доведеним, та правовою кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 213 КК ОСОБА_6 , не будучи суб`єктом господарської діяльності та не маючи дозволу на здійснення господарської діяльності щодо операцій з металобрухтом, здійснював операції з брухтом чорних та кольорових металів з корисливою метою – отримання прибутку.
Такий висновок міськрайонний суд обґрунтував безпосередньо дослідженими доказами. Зокрема, даними, що встановлені з показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та що містяться в протоколах обшуку від 15 червня 2017 року 
та 14 лютого 2018 року.
При цьому під час судового розгляду ОСОБА_6 свою вину не визнавав та надав показання, що вилучені у нього металобрухт та ваги необхідні для використання в побуті. Не заперечував вагу вилученого у нього металобрухту в ході проведення обшуків, а також придбання за 700 грн брухту кольорових металів, однак стверджував про придбання не металобрухту, а теплообмінника, який у подальшому мав намір використати для особистих потреб.  
Натомість відповідно до Закону України від 05 травня 1999 року № 619-XIV «Про металобрухт» операції з металобрухтом – це заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів. Як зазначено в Законі України від 07 лютого 1991 року № 698-XII «Про підприємництво» підприємництвом визнається безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність із виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, судам нижчих інстанцій належало перевірити, чи здійснив 
ОСОБА_6 купівлю брухту кольорового металу в ОСОБА_8 та 
ОСОБА_9 за 700 грн (саме такі дії становлять об`єм обвинувачення) з метою отримання прибутку.   
Однак показання засудженого ОСОБА_6 не можна визнати такими, що викривають його у вчиненні інкримінованого злочину.
Не підтверджують винуватості ОСОБА_6 і показання свідків, на які суд послався як на доказ доведення винуватості засудженого.
Зокрема, свідок ОСОБА_8 показав, що дійсно у квітні 2017 року він за гроші здав суттєво деформований металевий теплообмінник у господарство чоловіку, який за статурою схожий на обвинуваченого. Розмір отриманих коштів та індивідуальних особливостей цього чоловіка свідок пригадати не зміг, лише зазначив, що домогосподарство чоловіка розташоване в районі Центру дитячої творчості м. Прилуки.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показали, що вони як працівники поліції 
були присутні під час проведення обшуку 14 лютого
 2018 року в домогосподарстві ОСОБА_6 , де були виявлені та вилучені електронні та механічні ваги і велика кількість металобрухту кольорових металів.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він був очевидцем зважування в лютому 2018 року на підприємстві ТОВ «Транспом Трейд» металобрухту, який, зі слів поліції, було вилучено в домогосподарстві ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_13 показала, що бачила, як до домогосподарства на 
АДРЕСА_2 під’їхав легковий автомобіль, з якого невідомі їй особи винесли щось габаритне та важке.
Свідок ОСОБА_14 надала показання про те, що взимку 2017 року вона бачила біля домогосподарства ОСОБА_6 легковий автомобіль з прицепом, з якого невідомі їй особи вивантажували металобрухт і заносили на подвір`я домогосподарства. Одному з них передавали гроші, однак стверджувати, що серед них був ОСОБА_6 , вона не може. 
Досліджені у судовому засіданні такі письмові докази, як протоколи огляду місця події від 15 червня 2017 року та 14 лютого 2018 року з фототаблицями до них (відповідно до яких на території домоволодіння ОСОБА_6 виявлено та вилучено металобрухт кольорових і чорних металів, електронні та механічні ваги), як кожен окремо, так і в сукупності між собою та показаннями свідків також не містять жодних даних, які б доводили винуватість ОСОБА_6 
у вчиненні інкримінованого йому злочину.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи касаційної скарги засудженого є обґрунтованими, оскільки сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом здійснення 
ОСОБА_6 операцій з прийому брухту кольорових і чорних металів з метою отримання прибутку.
Всупереч положенням ст. 94 КПК суди не надали доказам по справі належної оцінки. 
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, вони  перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставності засудження ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.
У зв`язку з тим, що при касаційному перегляді визнано обґрунтованими доводи касаційної скарги засудженого про недоведеність його винуватості, інші доводи його касаційної скарги Верховним Судом не беруться до уваги.
Таким чином, внаслідок істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальне провадження – закриттю. 
Керуючись статтями 284, 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6  скасувати і закрити кримінальне провадження.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3