УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд

Справа №296/7/12-к Головуючий у 1-й інст. 
Категорія КПК 1960року    Доповідач                 ОСОБА_1   

П О С Т А Н О В А
про попередній розгляд

25 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд 
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_2 ,

провівши попередній розгляд у судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальної справи №296/7/12-к за апеляцією ОСОБА_3 на постанову голови Апеляційного суду Житомирської області від 05 березня 2009 року, - 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до Житомирського апеляційного суду з апеляцією на постанову голови Апеляційного суду Житомирської області від 05 березня 2009 року, якою виправлено допущену описку у вступній частині постанови голови Апеляційного суду Житомирської області від 15.01.2009 року.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав, що відповідно до п.2 ч.4 ст.357 КПК України слід відмовити в прийнятті апеляції ОСОБА_3 до розгляду апеляційним судом, перевіривши зміст апеляції та матеріали кримінальної справи №296/7/12-к, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в прийнятті апеляції до свого розгляду з наступних підстав.
Гарантії права на апеляційне оскарження рішення суду закріплено у п.8 ч.2 ст. 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначеному законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийняття заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути.
Наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню у доступі до правосуддя, а отже не означає обмеженню у праві на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст. 347 КПК України 1960 року, визначений вичерпний перелік судових рішень, на які може бути подана апеляція, зокрема, це:
- вироки, які не набрали законної сили, ухвалені місцевими судами;
- постанови про застосування чи незастосування примусових заходів виховного і медичного характеру, ухвалені місцевими судами;
- ухвали (постанови), ухвалені місцевим судом, про закриття справи або направлення справи на додаткове розслідування;
- окремі ухвали (постанови), ухвалені місцевим судом;
- інші постанови місцевих судів у випадках, передбачених цим Кодексом.
З наведеного вбачається, що КПК України 1960 року, передбачено подання апеляції лише на судові рішення місцевих судів.
Відповідно до ч.4 ст. 357 КПК України 1960 року, при попередньому розгляді справи апеляційний суд може прийняти одне з таких рішень:
- про питання, пов`язані з підготовкою справи до апеляційного розгляду;
- про відмову в прийнятті апеляції до свого розгляду;
- про зупинення провадження в справі;
- про повернення справи суду першої інстанції.
Враховуючи, що ОСОБА_3 подав апеляцію на постанову голови Апеляційного суду Житомирської області від 05 березня 2009 року (т.10 а.с. 98), оскарження якої в апеляційному порядку не передбачено нормами КПК України 1960 року, в прийнятті апеляції ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 347, 357 КПК України 1960 року, п.11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Відмовити в прийнятті до свого розгляду апеляції ОСОБА_3 на постанову голови Апеляційного суду Житомирської області від 05 березня 2009 року.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: