Єдиний унікальний номер 233/4631/19 
Номер провадження 22-ц/804/237/20        

Номер провадження 22-ц/804/237/20                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року                               Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                  судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                                  суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Мартиненко В.С. у м. Костянтинівка Донецької області)  у цивільній справі №233/4631/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, - 

         В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування   посилалася  на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року та була звільнена за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.  У день звільнення відповідач повний розрахунок з  нею не провів.  
Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з лютого по серпень 2016 року у розмірі 9 523,86 грн. та за період з березня по липень 2017 року в сумі  20 934,22 грн.. 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги   задоволено частково: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 216,57 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів;  заборгованість із заробітної плати за період з 01 березня  по 17 липня 2017 року у розмірі 23 712,39 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 514,02 грн..  
       В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову  в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не враховано, що відповідач посилається на його відсутність за фактичним місцем ведення діяльності де розташований виробничий підрозділ «Локомотивне депо Дебельцеве - пасажирське» (місце роботи позивача) в наслідок форс-мажорних обставин, що спричинило втрату контролю і доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, зокрема документів з первинного обліку праці та заробітної плати, які на думку відповідача є основною підставою для нарахування працівникові заробітної плати. Через зазначені форс-мажорні обставини відповідач не мав можливості перевірити факт виконання позивачем своїх трудових обов`язків та виконати свої зобов`язання перед позивачем згідно ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Також відповідач наголошує, що відсутні данні щодо нарахування заробітної плати у спірний період в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 30458,08 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга  підлягає  частковому задоволенню  з таких підстав.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
       Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач працювала на посаді бухгалтера другої категорії з 23.10.2014 року в Локомотивному депо Дебальцеве-пасажирське ДП «Донецька залізниця», з 12 липня 2016 року у реорганізованому на підставі наказу ПАТ «Українська залізниця» №303 від 15.04.2016 року виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 
Наказом відповідача від 10.07.2017 року №9405/ДН-ОС 17 липня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано довідку про заборгованість із виплати заробітної плати станом на 01 липня 2016 року сума нарахованої заробітної плати за вказаний період становить 14 437,88 грн., а до виплати -  9 523,86 грн..
Також відповідно до довідки від 17.07.2017 року,  підписаної Головним інженером Дмитренко Ю ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_3   сума нарахованої позивачу заробітної плати з березня по липень 2017 року складає  26247,07 грн.,сума до сплати становить 20934,22 грн., в тому числі: за березень 2017 року  нараховано 5081,43  грн., сума до виплати – 4040,68 грн. за квітень 2017 року нараховано 3664,84 грн., сума до виплати – 2914,21 грн.; за травень 2017 року нараховано 714,53  грн., сума до виплати – 568,19 грн.;  за червень 2017 року нараховано 0,00  грн., сума до виплати – 0,00 грн.;  за липень 2017 року нараховано 16786,27 грн., сума до виплати 13411,14 грн..   
Зазначені суми нарахованої заробітної плати також відображені у довідці про доходи за період з липня 2016 року по липень 2017 року (а.с. 23). підписаної Головним інженером ОСОБА_4 та головним бухгалтером Трускаловою О.І.  Крім того відповідно до цієї довідки нарахована позивачу заробітна плата за липень 2016 року складає 3662,85 грн. та серпень 2016 року – 5494,26 грн.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах,  при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги частково  про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі.
       Суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем  розрахунки заборгованості заробітної плати за березень - липень 2017 року. Зазначені розрахунки нічим не спростовані, як і факт виходу позивача на роботу у спірний період. 
При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. 
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.  
В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надані копії розрахунку заробітної плати, в яких зазначені нараховані суми щомісячно, а також зведений рахунок загальної суми на відшкодування заробітної плати. Крім того надані позивачем відомості щодо заборгованості за березень 2017 року співпадають із інформацією наданою Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням ПФУ Донецької області. 
Оскаржуючи судове рішення, відповідач не надав суду апеляційної інстанції доказів на спростування  наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем за березень – липень 2017 року . 
За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Посилання на те, що відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року повинно було передбачити всі  можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників. 
Доводи про те, що у відповідача відсутні табелі обліку робочого часу позивача, а тому відступні підстави для нарахування заробітної плати, є безпідставними. Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» табель обліку використання робочого часу – це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 «Табель обліку використання робочого часу» надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем. 
Незалежно від виниклої ситуації відповідач мав можливість вирішити питання оперативно щодо звільнення працівників, однак вирішив це питання лише в липні 2017 року. Доказів того, що для вирішення питання про видання наказу про звільнення працівників існувала непереборна сила не  надано. 
Доводи відповідача, щодо відсутності первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум за березень – липень 2017 року  не приймаються до уваги з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.
       Апелянтом не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень. Відповідач беззаперечно мав можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи, та саме відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій. 
       Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі  за  2017 рік.
Відповідно до  відомості на виплату грошей №5 за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано  заробітну плату у сумі 2534,68 грн. та виплачено у сумі 2015,54 грн., про що свідчить особистий підпис позивача у зазначеній відомості.
Зазначена виплата була врахована судом першої інстанції при визначенні  розміру заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню на корись позивача за період з березня по липень 2017 року.  
       Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час  кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпе-чення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату в сумі 5081,43 грн. та зазначена сума врахована до пенсії. 
        Стягуючи заборгованість по заробітній платі з березня по 17 липня 2017 року в сумі 23712.39 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою  отримано за першу половину березня 2017 року 2534,68 грн. . 
        Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період з березня по 17 липня 2017 року, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що нарахована заробітна плата за березень 2017 року в сумі 5081,43  грн. виплачена  ОСОБА_1 , що підтверджується  індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України .
        За встановлених обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь  ОСОБА_1   заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в сумі  5081,43 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. У  зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в частині періоду заборгованості по заробітній платі та розміру стягнутої суми підлягає зміні, заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню за період з 01 квітня по 17 липня 2017 року в сумі  21165,64 грн..
Вирішуючи спір в частині наявності заборгованості по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність заборгованості за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 216,57 грн..
Однак ці висновки суду не відповідають обставинами справи.
       Згідно зведеної відомості на виплату заборгованості по Державному підприємству ДП «Донецька залізниця» станом на 14.11.2016 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня. Зазначена обставина нічим не спростована, що не було враховано судом першої інстанції.   
Надана позивачем на підтвердження не виплаченої йому заробітної плати за період з лютого по червень 2016 року довідка не містить підписів посадових осіб  та необхідних реквізитів, тому не може вважатимуся належним та допустимим доказом.  
За таких обставин  судом першої інстанції  не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи у частині стягнення заборгованості за лютий – серпень 2016 року у розмірі 216,57 грн..
Зважаючи на це  оскаржуване судове рішення  відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення  у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за лютий – серпень 2016 року та зміні рішення в частині періоду та розміру стягнутих сум заборгованості.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 30 458,08 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

        Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково. 
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості  по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 216,57 грн. скасувати.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з заборгованості  по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 216,57 грн. відмовити.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості  по заробітній платі за період з 01 березня по 17 липня 2017 року в сумі 23712,39 грн. та в частині періоду заборгованості змінити, зазначивши: «Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість  по заробітній платі за період з 01 квітня по 17 липня 2017 року в сумі 21165,64 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів»
В іншій частині рішення  залишити без змін, відновивши його дію.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: