Ухвала
 
23 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/8356/13-ц
провадження № 61-692ск20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю            НВФ «Енергопласт», Відкритого акціонерного товариства «Трест «Уманьпромжитлобуд», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний реєстратор» про визнання договорів купівлі-продажу акцій товариства недійсними,
 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ НВФ «Енергопласт», ВАТ «Трест «Уманьпромжитлобуд»,   ОСОБА_2 , ТОВ «Незалежний реєстратор» про визнання договорів купівлі-продажу акцій товариства недійсними.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2014 року у задоволенні позову  ОСОБА_3 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2014 року залишено без змін.
У січні 2019 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову у повному обсязі, не передаючи справу на новий розгляд.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від                    13 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року ОСОБА_1 подано у січні 2020 року, тобто після спливу більш ніж п`яти років з дня набрання законної сили оскарженим судовим рішенням.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження посилаючись на те, що строк подачі касаційної скарги пропущено нею через упередженість суду першої та апеляційної інстанцій, схильність їх інтересів до інтересів відповідачів. Крім цього, заявник вказує, що оскаржувані судові рішення отримані нею у 2014 році.
 
Зі змісту оскарженої ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року вбачається, що апеляційна скарга на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2014 року була подана саме позивачем (заявником касаційної скарги) - ОСОБА_1 .
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2014 рокузареєстрована в реєстрі 05 серпня 2014 року, а оприлюднена - 07 серпня 2014 року. 
Отже, з 07 серпня 2014  ОСОБА_1 мала можливість ознайомитись з оскаржуваним рішенням апеляційного суду та подати касаційну скаргу.
Крім того, в касаційній скарзі заявник сама вказує про те, що оскаржувані судові рішення були отримані нею у 2014 році.
Заявник не зазначає, що не була повідомлена про розгляд справи судом апеляційної інстанції, а також не вказує про неможливість подання касаційної скарги у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили.
За встановлених обставин поновлення заявнику строку на касаційне оскарження судових рішення, які були ухвалені у 2014 році буде суперечити принципу правової визначеності, основним елементом якого є принцип остаточності судового рішення, а отже, може бути визнано порушенням вимог                           статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип 
res judicata. 
Враховуючи, що на момент подачі касаційної скарги у січні 2020 року пройшло понад п`ять років з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду у справі № 712/8356/13-ц, відсутність обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 3, 388, 389, 394 ЦПК України
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від              16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ «Енергопласт», Відкритого акціонерного товариства «Трест «Уманьпромжитлобуд», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний реєстратор» про визнання договорів купівлі-продажу акцій товариства недійсними.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                            Є. В. Коротенко