ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4058/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді    Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                               Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2019 р. у справі № 280/4058/19
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,  в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії за віком з урахуванням довідки про заробітну плату №1 від 15.01.2008, виданої ДП  «Запоріжжякомунекологія» за період з 01.10.1984 по 28.02.1995;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу, з урахуванням довідки про заробітну плату №1 від 15.01.2008, виданої ДП  «Запоріжжякомунекологія» за період з 01.10.1984 по 28.02.1995 згідно з вимогами ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 27.06.2019, виплатити недораховані суми пенсії та виплачувати в подальшому.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії за віком позивачу  з урахуванням довідки про заробітну плату №1 від 15.01.2008, виданої ДП «Запоріжжякомунекологія» за період з 01.10.1984 по 28.02.1995.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу, з урахуванням довідки про заробітну плату № 1 від 15.01.2008, виданої ДП «Запоріжжякомунекологія» за період з 01.10.1984 по 28.02.1995 згідно з вимогами ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 27.06.2019 та виплатити недораховані суми пенсії.
Суд відмовив в позові в частині вимог про зобов`язання відповідача виплачувати таку пенсію в подальшому.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його  в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування  судом обставин справи.
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що заробітна плата за період страхового стажу по 30.06.2000 може бути врахована при обчисленні пенсії лише за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Підприємство, яким видано спірну довідку про заробітну плату, за юридичною адресою не знаходиться, телефони для зв`язку відсутні. Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ зазначене підприємство в процесі припинення не перебуває. Згідно архівної довідки від 22.12.2018 №04-25/Л-2731 документи Державного спеціалізованого ремонтно-будівельного та монтажно-налагоджувального управління  «Запоріжжякомунекологія» на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили. Згідно листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в їх архіві відсутні документи по ДП «ДСРБМНУ «Запоріжжякомунекологія». Оскільки  довідка № 1 від 15.01.2008 про заробітну плату за період роботи позивача з січня 1984 року по грудень 1995 рік не підтверджена первинними документами, то відсутні підстави для врахування вказаної довідки при розрахунку пенсії позивача.
Також заперечує проти стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки фінансування фонду з Державного бюджету здійснюється з метою покриття дефіциту останнього виключно за цільовим призначенням. Вважає, що враховуючи положення ст. 94 КАС України, Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою ПФУ від 31.08.2009 року № 21-2, ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845, судові витрати повинні відшкодовуватись з державного бюджету органами Казначейства.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому позивачем, останній проти задоволення апеляційної скарги заперечує, погоджується з правовими висновками суду першої інстанції та просить залишити рішення суду без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що  скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в  ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.06.2019.
01.07.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила повідомити, чому  не була включена в розрахунок пенсії при її призначенні 27.06.2019 довідка про заробітну плату, видана ДП «ДСРБМН «Запоріжжякомунекологія» від 15.01.2008 №1 та перерахувати пенсію з моменту призначення, враховуючи в її розрахунок дані про заробітну плату в указаному підприємстві.
Листом № 2/Л-4 від 05.07.2019 ГУ ПФУ в Запорізькій області надано відповідь, за змістом якої зазначену довідку було направлено на перевірку для підтвердження даних первинними документами. На запит управління відділом контрольно-перевірочної роботи управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомлено про неможливість проведення такої перевірки у зв`язку з ненаданням документів на перевірку, оскільки підприємство за юридичною адресою не знаходиться, телефони для зв`язку відсутні. Отже, вказана довідка про заробітну плату, не може бути врахована при обчисленні пенсії відповідно до ст.40 Закону (а.с.14).
Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату за період її трудової діяльності на ДП«ДСРБМНУ «Запоріжжякомунекологія», звернувся з позовом до суду.
Судом першої інстанції також встановлено, що у період з 10.09.1984 по 15.10.2012 позивач  безперервно працювала на підприємстві - Республіканський трест «Оргводоканал» Запорізьке міжобласне пуско-налагоджувальне управління, яке в подальшому перейменовано в Запорізьке спеціалізоване монтажно-налагоджувальне управління тресту «Укркомунмонтажналагоджування», в подальшому в Запорізьке управління «Запоріжкомунекологія» Тресту «Укркомунекологія» Держкомгоспу УРСР та згодом в Державне підприємство «Державне спеціалізоване ремонтно-будівельне та монтажно-налагоджувальне управління «Запоріжжякомунскологія» інженером по налагоджуванню вентиляційного обладнання та газоочищення, інженером по налагоджуванню та випробуванню систем вентиляції та 15.10.2012 звільнена з роботи з вищезазначеного підприємства на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
Стаж роботи у вказаний період на даному підприємстві підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.27-28) з посиланням на дати та номери наказів про прийняття, звільнення, а також про перейменування підприємства.
Державне підприємство «Державне спеціалізоване ремонтно-будівельне та монтажно-налагоджувальне управління «Запоріжжякомунскологія» видано позивачу довідку про заробіток для обчислення пенсії від 15.01.2008 № 1 з даними за період 01.10.1984 по 28.02.1995. У довідці вказано, що її видано на підставі особових рахунків за 01.10.1984 по 28.02.1995. Зазначена довідка містить печатку підприємства підписи уповноважених осіб, зокрема керівника та головного бухгалтера (а.с.29).
Також, судом встановлено, що при призначенні пенсії позивачу, періоди роботи, вказані в довідці від 15.01.2008 № 1 були зараховані до страхового стажу.
Згідно з архівною довідкою архівного управління Запорізької міської ради від 22.12.2018 №04-25/Л-2731, наданою позивачу, документи ДП«ДСРБМНУ «Запоріжжякомунекологія» на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили (а.с.30).
Листом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №7/7.4/1530-19 від 31.01.2019 повідомлено позивача, що в їх архіві відсутні документи по ДП «ДСРБМНУ «Запоріжжякомунекологія» (а.с.31).
Приймаючи рішення щодо задоволення позовних вимог, суд виходив з того, що:
- в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недостовірність записів у від 15.01.2008 № 1 про заробітну плату та записів у трудовій книжці позивача, а тому заробітна плата за вказаний період безпідставно не взята до уваги під час розрахунку розміру пенсії позивачу при призначенні пенсії з 27.06.2019;
- відсутність підприємства та не передання ним документів до архівної установи не є тим фактом, що у підсумку призводить до висновку про відсутність у відповідача підстав для призначення позивачу пенсії за віком з врахуванням сум заробітної плати за період за 01.10.1984 по 28.02.1995;
-  надана позивачем довідка відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, в ній і міститься посилання на первинні документи на підставі яких вона видавалась;
- суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані  Конституцією України  та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично;
- суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні відповідно до ч.1  ст.139 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Таким чином, підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами є необхідною умовою врахування заробітної плати за період трудового стажу до 01.07.2000 року.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Згідно з пунктом 4.2 вказаного Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, органи Пенсійного фонду мають право перевіряти підтверджуючи документи, на підставі яких видана довідка про заробітну плату.
Однак, на думку колегії суддів,  ризик неможливості здійснення такої перевірки з незалежних від людини причин не може бути покладений на особу, що звернулась за призначенням пенсії, якщо вимоги до форми довідки про заробітну плати були дотримані підприємством, що її видало, а сам факт роботи в цьому підприємстві підтверджений записами у трудовій книжці.
У відповідності до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Отже, на позивача не може бути покладений обов`язок щодо пошуку підприємства, де він працював, та документів, підтверджуючих достовірність довідки про заробітну плату.
Такий обов`язок має орган Пенсійного фонду, який вважає за необхідне скористатись правом перевірки підтверджуючих документів.
Так, відповідач посилався на повідомлення ГУ ПФУ у Запорізькій області від 26.02.2019 року (а.с. 87), в якому зазначається про неможливість проведення перевірки довідки, виданої ДУ «Запоріжжякомунекологія» (ЄДРПОУ 20477655) у зв`язку з ненаданням документів на перевірку та незнаходженням підприємства за юридичною адресою, відсутністю телефонів для зв`язку. 
Разом з тим, дійсна назва підприємства – Державне підприємство «Державне спеціалізоване ремонтно-будівельне та монтажно-налагоджувальне управління  «Запоріжжякомунекологія» (ДП«Запоріжжякомунекологія»), ідентифікаційний код юридичної особи – 20476555, який не співпадає із зазначеним у відповіді ГУ ПФУ. Юридична адреса також не вказана у відповіді, що викликає сумнів у тому, що така перевірка дійсно проводилась. Також слід зазначити, що за даними державного реєстру (а.с. 35) є номер телефону, за яким здійснюється зв`язок з юридичною особою.
Крім того, підприємство є державним, воно має засновника - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, керівника і не знаходиться у стані припинення.
Таким чином, на думку колегії суддів, відповідач  не вчинив належних дій щодо перевірки довідки про заробітну плату, наданої позивачем, а обмежився формальною відпискою.
Колегія суддів зазначає, що практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (справи «Михайлюк та Петров проти України», "Полторацький проти України"). Складовими цього принципу є, зокрема, законність, правова визначеність та заборона довільності в прийнятті рішень.
Отже, на думку колегії суддів, перекладання на людину  тягаря негативних  наслідків, що мають місце через неузгодженість законодавства, не відповідає означеному принципу.  

Європейський Суд з прав людини у п.п. 70, 71  рішення «Рисовський проти України» зазначив наступне: «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб… Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.  Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість …Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу … Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків… Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються …».

Статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Згідно статті 103 вказаного Закону суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено спір на користь позивача, що не позбавляє відповідача права здійснити належну перевірку достовірності наданої позивачем довідки, а у випадку її непідтвердження – застосувати передбачені Законом наслідки.
Щодо доводів скаржника стосовно стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає, що він помилково посилається на ст. 94 КАС України, оскільки на теперішній час редакція кодексу зазнала змін та  це питання унормовано ч. 1 ст. 139 КАС України, у відповідності до якої судом першої інстанції і здійснено стягнення.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги,  вважає, що всі доводи скаржника  були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
За таких обставин колегія суддів вважає, що  підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.
Керуючись ст. 316, 31, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2019 р. у справі № 280/4058/19 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов