КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 759/16487/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/2503/2020	Головуючий у суді першої інстанції - П`ятничук І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Оніщук М.І.,
судді                                              Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
за участю:
представника позивача              ОСОБА_1 ,
представника відповідача         Бортник Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3  на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», треті особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк», Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» про стягнення страхового відшкодування,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «УНІКА», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 113 095 грн. 93 коп. страхового відшкодування, а також відшкодувати їй витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та інші судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що між нею та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (автомобіля). 08.06.2016 стався страховий випадок, а саме пошкодження належного їй застрахованого автомобіля іншим транспортним засобом, який зник з місця пригоди. Повідомивши відповідача про страховий випадок та звернувшись з відповідною заявою з наданням всіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування, отримала відмову, яка мотивована наданням страховику неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Вважаючи, що відповідач незаконно ухилився від виконання умов договору страхування щодо виплати страхової суми, звернулась до суду за захистом порушеного права (т. 1, а.с.1-3).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2017 відкрито провадження у справі (т. 1, а.с.37).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2017 до участі у справі в якості третьої особи залучено ПАТ «ВТБ Банк» (т. 1, а.с.76а).
Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на свою користь 146 643 грн. страхового відшкодування, 46 367 грн. пені, а також відшкодувати їй витрати на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн. та інші судові витрати (т. 1, а.с.100-103).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2018 за заявою представника відповідача у справі призначено транспортно-трасологічну експертизу і у зв`язку з цим провадження у справі зупинено (т. 1, а.с.127,128).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2018 поновлено провадження у справі у зв`язку з наданням суду експертного висновку (т. 1, а.с.147).
Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути суму страхового відшкодування на користь вигодонабувача - АТ «ТАСКОМБАНК» (т. 1, а.с.163).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2019 до участі у справі в якості третьої особи залучено АТ «ТАСКОМБАНК» (т. 1, а.с.185).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 54 643 грн. 17 коп. та судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено (т. 1, а.с.201-206).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу (т. 1, а.с.216,217).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині визначення розміру страхового відшкодування та стягнути з відповідача недораховану суму страхового відшкодування в розмірі 90 000 грн. 54 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. 00 коп.
Вказує, що судом невірно визначено розмір страхового відшкодування, яке у відповідності до ремонтної калькуляції та умов договору страхування повинно становити 146 643 грн. 71 коп. Також зазначає, що суд безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, адже представником позивача було надано суду необхідні підтверджуючи документи понесення таких витрат (т. 1, а.с.231-239).
Справа разом з апеляційною скаргою надійшла до суду апеляційної інстанції 12.12.2019 (т. 1, а.с.222,223).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.12.2019 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків (т. 1, а.с.224-226).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.01.2020 продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги (т. 1, а.с.245-247).
Ухвалами Київського апеляційного суду від 21.01.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (т. 2, а.с. 1-4).
У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи треті особи повідомлені належним чином, про причини неявки представників суд не повідомили, а отже їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині визначення розміру страхового відшкодування та відмови у стягненні витрат на правову допомогу. Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржено.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.12.2015 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Уніка» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 011059/4004/0000005, предметом якого було визначено майнові інтереси ОСОБА_3 , що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
08.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про те, що 08.07.2016 року о 3 год. 40 хв. по вул. Каштанова, 7, у м. Києві ОСОБА_4 виявив пошкодження на припаркованому автомобілі (фара, капот, бампер, крило).
Разом з тим, листом від 22.08.2016 року за вих. № 5476 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на надання неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку.
При цьому, вказана позиція відповідача ґрунтувалася на даних Висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження № 1309-16-ТТ від 24.07.2016 року.
В свою чергу, як вбачається зі змісту висновку експертів КНІСЕ від 18.09.2018 року № 4499/18-52/4500/18-54 від 18.09.2018 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи , з технічної точки зору, пошкодження в передній частині автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , були утворені при обставинах, вказаних водієм ОСОБА_4 у наданих ним до ПрАТ «СК «Уніка» поясненнях від 08.07.2016 року.
Також, за результатами вищевказаної експертизи експерти прийшли до наступних висновків: пошкодження в передній частині автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не могли бути утворені під час перебування автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в русі внаслідок наїзду на нерухому перешкоду або інший транспортний засіб, а утворені під час знаходження автомобіля у нерухомому стані; наявність корозії та іржі на пошкоджених елементах кузову автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які були зафіксовані 08.06.2016 року на фотографіях, зроблених 08.06.2016 року під час огляду автомобіля представником страхової компанії, свідчать не про корозію металу кузова в місцях пошкодження лакофарбового покриття, а про те, що ці налаштування іржі нанесені від корозійних металевих фрагментів (деталей) іншого транспортного засобу, який контактував з ними; вирішити питання щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталася 08.07.2016 року, в межах даного дослідження не можливо, оскільки автомобіль на огляд надано не було, а детальні фотознімки з характером та обсягом пошкоджень у підкапотному просторі у наданих фотознімках від ПрАТ «СК «Уніка» на CD диску немає.
Вирішуючи питання щодо розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції виходив з наданої відповідачем калькуляції, яка була складена за допомогою програми «Аудатекс» із застосуванням середньо-ринкової вартості нормо-години завода-виробника згідно «Бюлетеня авто товарознавця», рекомендований Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, та вартості запасних частин згідно даних офіційного дилера-імпортера, виходячи з наявних пошкоджень, що відносяться до даного страхового випадку.
Крім того, в обгрунтування відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вказав на відсутність належних доказів, передбачених ч. 4 ст. 137 ЦПК України, які б підтверджували понесення позивачем цих витрат у заявленому ним розмірі.
Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судом рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої було укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, третій особі. 
Як передбачено п. 9.5 Договору, розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ в результаті страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного Страхувальником (Вигодонабувачем), та розміру страхової суми, зазначеної у Договорі. Розрахунок суми стразового відшкодування визначається на день настання страхового випадку.
При цьому, відповідно до п.п. 10.1.14.1, 10.1.14.1.1 та 10.1.14.1.2 Договору страхове відшкодування може бути здійснено на підставі калькуляції СТО в разі погодження із Страховиком та враховуючи умови пунктів 10.1.14.1.1, 10.1.14.1.2, 10.1.16 тільки шляхом перерахування суми страхового відшкодування на рахунок цього СТО або Вигодонабувачу. В разі виплати страхового відшкодування не на СТО або Вигодонабувачу, та враховуючи умови пунктів 10.1.14.1.1, 10.1.14.1.2 Страховик має право самостійно розраховувати суму вартості відновлювального ремонту, на підставі середньо регіональної вартості норми години та без нарахування ПДВ на вартість запасних частин. Розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції СТО із застосуванням цін на запасні частини та вартості норми-години СТО за вибором Страховика, а також рекомендованих виробником ТЗ нормативів трудоємності ремонтних робіт (варіант 1). Розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції СТО із застосуванням цін на запасні частини та вартості нормо-години СТО, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо даної марки ТЗ, а також рекомендованих виробником ТЗ нормативів трудоємності ремонтних робіт.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, в обґрунтування суми завданого йому збитку саме у розмірі 146 643 грн. 71 коп., посилається на рахунок-фактуру № СМУ00012295, складений 15.05.2017 ТОВ «Саміт Моторз Україна».
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказаний рахунок-фактура є неналежним доказом на підтвердження завданого збитку, оскільки містить лише комерційну пропозицію СТО про проведення ремонту транспортного засобу саме за вищенаведену суму.
При цьому, не зважаючи на те, що судом першої інстанції за клопотанням відповідача була призначена судова транспортно-трасологічна та авто товарознавча експертиза щодо з`ясування, у тому числі, вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач на вимогу експерта не надав для огляду свій автомобіль, що, як наслідок, унеможливило визначити розмір збитку.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що розмір збитку по пошкодженому автомобілю було визначено Страховиком на підставі Калькуляції № 00197582 та протоколу огляду даного транспортного засобу від 08.07.2016 року (за підписом позивача та представника Страховика), виходячи із збитку заподіяного в результаті настання страхового випадку, та розрахованого у порядку, встановленому законодавством та умовами Договору.
Вказана калькуляція, згідно з якою вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 60 142 грн. 13 коп., була складена за допомогою програми «Аудатекс» із застосуванням середньо-ринкової вартості нормо-години завода-виробника згідно «Бюлетеня авто товарознавця», рекомендований Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, та вартості запасних частин згідно даних офіційного дилера-імпортера, виходячи з наявних пошкоджень, що відносяться до даного страхового випадку.
Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, а також те, що положеннями 1.3 Договору передбачено франшизу за ризиком ДТП -2 % від страхової суми, але менше 200 Євро (курс Євро на момент випадку становив 27,4948 грн. за 1 Євро), суд першої інстанцій дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 54 643 грн. 17 коп., яка розрахована шляхом віднімання від визначеної відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту транспортного засобу суми франшизи у розмірі 200 Євро, що станом на день настання випадку було еквівалентно 5 498 грн. 96 коп.
Щодо доводів апелянта про безпідставність відмови судом першої інстанції  у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У відповідності до ч. 3 вищенаведеної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Однак, всупереч вищенаведеним положенням законодавства, позивачем не надано жодного належного доказу, який б підтверджував понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. 00 коп. 
Посилання апелянта на наявну в матеріалах справи заяву на видачу готівки від 09.10.2019 року на ім`я ОСОБА_5 у розмірі 25 000 грн. 00 коп. жодним чином не підтверджує понесення цих витрат саме позивачем, оскільки з указаної заяви вбачається, що ОСОБА_5 знято готівку з власного рахунку, що не є підтвердженням сплати цих коштів позивачем на рахунок адвоката.
За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», треті особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк», Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» про стягнення страхового відшкодування - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 17 лютого 2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська