Ухвала                                                                                              Іменем України
24 лютого 2020 року                                                                                                  
м. Київ
 
справа № 154/276/19
провадження № 51-950ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника військового прокурора Західного регіону України на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 лютого 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
 
встановив:
За вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області 
від 13 лютого 2019 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чевель Старовижівського району Волинської області, зареєстрованого в 
 АДРЕСА_1 , який має військове звання солдат, у силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК України) не судимого,
 
засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 
400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
 
Як установив суд, 29 січня 2017 року між ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на строк три роки. Відповідно до наказу командира військової частини  ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на відповідну посаду. ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), 18 грудня 2017 року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , розташованої на 
АДРЕСА_2 . У період часу з 18 грудня 2017 року до 26 березня 2018 року солдат  ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службових обов`язків, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання на той час у м. Любомлі Волинської області. 26 березня 2018 року  ОСОБА_4  прибув до розташування військової частини, припинивши вчинення кримінального правопорушення.
 
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивовував невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. Прокурор не погоджується із застосуванням до  ОСОБА_4  положень ст. 69 КК України. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 407 КК України не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ст. 69 КК Україниза наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно 
до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу: що він не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та посередньо характеризується за місцем проходження служби, в даний час є військовослужбовцем за контрактом, неодноразово брав активну участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції. Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Крім того, 
ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили сплатив майже третину штрафу, продовжує службу за контрактом.
Урахувавши всі ці обставини апеляційний суд умотивовано погодився з рішенням суду першої інстанції про призначення покарання  ОСОБА_4  із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника військового прокурора Західного регіону України на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 лютого 
2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                     ОСОБА_3