ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7227/19  Номер провадження 22-ц/814/290/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,
З участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,
представника позивача: Зайцева ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, стягнення заборгованості за минулий період, додаткових витрат, визнання дитини такою, що має особливі творчі здібності
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2019 року, ухвалене у період часу з 14:55:23 год. до 15:11:29 год 11 листопада 2019 року під головуванням судді Андрієнко Г.В.,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила суд стягнути аліменти на її утримання, як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, стягнути заборгованість по сплаті аліментів за минулий час, додаткові витрати на її утримання та визнати дитиною, що має особливі творчі здібності.
Підстави позову вмотивовувала тим, що на даний час вона є студентом та навчається безкоштовно на денному відділенні Католицького університету у м. Ружемберок Словацької республіки, стипендії не отримує. Окрім цього навчається на заочному відділенні Львівської академії друкарства за контрактом. Через надмірну зайнятість не має змоги працювати та забезпечувати свою життєдіяльність, а тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. 
З настанням повноліття позивача її батько припинив сплачувати аліменти і допомоги на утримання ОСОБА_2 не надає, хоча таку можливість має, оскільки працює на авто агрегатному заводі в м.Полтаві та отримує зарплату. Позивач зазначає, що навчання потребує додаткових витрат, оскільки згідно з укладеним договором за повний курс навчання у Львівській академії друкарства необхідно сплатити 27550,00 грн. Крім того, прожитковий мінімум в Словацькій Республіці з 01 липня 2019 року на одну особу визначений 210,20 Євро на місяць, що є прожитковим мінімумом для словацького студента. 
З урахуванням викладеного, просила стягнути з відповідача  ОСОБА_3  аліменти на її утримання у зв`язку з продовженням навчання у Католицькому університеті м.Ружемберок Словацької Республіки у розмірі 1/2 від прожиткового мінімуму (210,20 Євро), що складає 105,10 Євро щомісяця до закінчення навчання або досягнення 23-х років, а зазначену суму в гривневому еквіваленті перераховувати на банківську картку Приватбанку № НОМЕР_1 по курсу Національного банку України; стягувати з відповідача додаткові витрати на оплату навчання у Львівській академії друкарства згідно договору про надання освітніх послуг №14/зДЗ-1 від 14.08.2018 року, починаючи з вересня 2018 року до закінчення курсу навчання загальною сумою 13775,00 грн.; стягувати з відповідача 1/2 частину вартості проїзду від м. АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 до м.Полтави за 2 поїздки в рік в прямому напрямку та 2 в рік у зворотньому напрямку на підставі документів, які визначають вартість проїзду, починаючи з червня 2018 року до закінчення навчання; стягувати з відповідача ОСОБА_3 1/2 частину вартості проживання в готелях або гуртожитках міста Львова в період навчальних сесій на підставі розрахункових документів; регулярно стягувати з відповідача ОСОБА_3 1/2 частину страхових виплат, які є обов`язковими при виїзді на навчання у ВНЗ країн Європейського Союзу, починаючи з серпня 2018 року, на підставі платіжних документів на придбання страхових полюсів та витрат на лікування як в Україні, так і за межами України.
( а.с.1-3)
В ході розгляду справи позивач неодноразово доповнювала та уточнювала позовні вимоги.
Так, з підстав, викладений у первісному позові, надавши розрахунки додаткових витрат, просила стягнути з відповідача додаткові витрати у сумі 53058,87 грн. на покриття сплачених коштів в період підготовки до вступу до вищих навчальних закладів, а також навчання і до набуття позивачем повноліття. За підрахунками представника позивача такі витрати ОСОБА_2 складаються з: транспортних витрат у розмірі 7728,65 грн.; медичних, страхових витрат, навчання на курсах словацької мови та інших витрат 12706,50 грн.; плати за навчання на першому курсі за спеціальністю «дизайн» згідно з договором від 14.08.2018 року за 2018-2019 навчальні роки 5510,00 грн.; додаткові витрати у EURO (Євро) за місцем знаходження Католицького університету у Словаччині 1108,67 Євро; додаткові витрати у EURO (Євро) за договором від 02.02.2018 року про надання послуг з вступу позивача до Університету 1250,00 Євро або за курсом НБУ на 02.02.2018 року 43750,00 грн. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 має відповідно до ст. 199 СК України повернути 1/2 частину таких додаткових витрат.
( а. с. 59-61)
21 листопада 2019 року позивач надала уточнену позовну заяву, з визначеною ціною позову 83259,00 грн. У доповнення до вже зазначених доводів вказано, що відповідач, як і мати позивача мають нерухомість, у разі надання в оренду якої можливо отримати дохід та надавати матеріальну допомогу позивачу на період навчання. Вказано, що дружина відповідача офіційно працевлаштована та отримує зарплату близько 15 тис.грн. на місяць, разом з відповідачем та повнолітнім сином проживають в квартирі батька ОСОБА_3 .. Крім цього, відповідач має земельну ділянку, грошовий вклад у банку, тобто має можливість сплачувати аліменти у сумі згідно з наведеними розрахунками. Крім того, оскільки з моменту повноліття дочки відповідач добровільно аліменти не сплачував, у зв`язку з цим у нього, на думку сторони позивача, утворилась заборгованість перед дочкою за період квітень (16 днів), травень-вересень, а також жовтень (14 днів) у сумі 21336,00 грн. Додаткові витрати, пов`язані з хворобою ОСОБА_2 , її лікуванням та особливими обставинами, а саме: розвитком її художніх здібностей і навчанням у вищих навчальних закладах Словаччини та України художньо-мистецького профілю складають 61922,20 грн. 
( а.с.97-100)
Крім того, 5 листопада 2019 року позов доповнили позовною вимогою, за змістом якої прохали визнати, що ОСОБА_2 є дитиною з особливими творчими здібностями, в обґрунтування чого надав докази (копії дипломів, грамот, свідоцтв, подяк, додатку до атестата, чеків, квитанцій) та зазначив, що вона навчається у двох навчальних закладах одночасно, де особливості навчальних програм вимагають постійних додаткових витрат на переїзди, тимчасове та постійне проживання, придбання художньої атрибутики та електронної техніки та ін. 
(а.с.130).

З врахуванням уточнених редакцій позову просила:

стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, щомісячно до досягнення нею 23-х років у розмірі 1/2 від 210,20 Євро або 2958,60 грн.; 
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 3556,10 грн. додаткових витрат щомісячно, починаючи з 15 квітня 2019 року, перераховуючи їх на відповідну банківську картку;
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів за минулий період (квітень-жовтень 2019 року) у розмірі 21336,00 грн.; 
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 61922,20 грн. додаткових витрат, перерахувавши їх на відповідну банківську картку; 
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача витрати, пов`язані з явкою представника позивача до суду - виготовлення доручення на представництво в суді представником ОСОБА_4 в сумі 494,00 грн. ;
визнати, що ОСОБА_2 є дитиною з особливими творчими здібностями.
(а. с .1-3, 44, 59-61, 97-100, 130 ).

 Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, стягнення заборгованості за минулий період, додаткових витрат, визнання дитини такою, що має особливі творчі здібності, задоволено частково.
Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) щомісячно на період навчання, починаючи стягнення з 09 серпня 2019 року і до припинення навчання, а саме до 30 червня 2021 року.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
( а.с.146-156)

З даним рішенням не погодилася позивач ОСОБА_2 та в особі свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині: 
відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 ; визнання її дитиною з особливими здібностями, ухваливши нове, яким стягнути з відповідача 61 922 гривні додаткових витрат на утримання позивача, зобов`язавши переказати на банківську картку, та визнати її дитиною з особливими творчими здібностями; 
скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості з аліментів із ОСОБА_3 в сумі 21 336 гривень та ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість в сумі 18000 гривень за квітень-жовтень 2019 року.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
Вказує на те, що суд невірно надав оцінку наданим позивачем доказам.
05 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовною вимогою визнати ОСОБА_2 дитиною з особливими творчими здібностями, надавши відповідні докази: дипломи, грамоти, свідоцтва, подяки, додаток до атестата, чеки, квитанції та інше. ОСОБА_5 як учасник та переможець різних творчих конкурсів у період навчання у Полтавському міському багатопрофільному ліцеї №1. Згідно додатку до атестата отримала відмінні оцінки з предметів: малюнок, живопис, композиція, художня культура. Її творчі здібності оцінені сертифікованими викладачами ліцензованих навчальних закладів, кандидатами в докторами наук, заслуженими працівниками культури України, заслуженими діячами науки і техніки України, професорами. 
Вважає, що незаконність судового рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання ОСОБА_2 дитиною з особливими творчими здібностями, яка є особливою обставиною та обов`язково враховується при присудженні судом додаткових витрат на неповнолітню дитину, яка знаходиться на утриманні батьків і потребує цих витрат, полягає у нерозумінні судом законодавства, зокрема ч. 1 ст. 185 СК України. Апелянт вважає, що суд зобов`язаний був розглянути таку позовну вимогу і прийняти рішення, яким встановити особливі обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат в сумі 61922 грн. та визнанні ОСОБА_2 дитиною з особливими здібностями, суд незаконно застосував ст. 199 СК України та правовий висновок ВСУ у справі №6-1296цс15, главу 16 СК України замість ст. 185 СК України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17, що призвело до неправильного вирішення спору.
Також апелянт зазначає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за період з дня настання повноліття по день звернення з цим позовом, оскільки досягнення повноліття дитиною, не є підставою для втрати права на отримання аліментів, які батько, будучи повідомленим про те, що донька продовжує навчання, мав сплачувати, але від виконання свого обов`язку ухилявся.
( а. с. 172-176)

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що  ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . ( а. с. 6). 
  Батьком є Відповідач ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_6 , які з 30 вересня 2000 року до 14.12.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с.7, 19).
На даний час повнолітня ОСОБА_2 зареєстрована разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 (а.с.6, 9) за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією довідки КП ГЖЕД-5 №304 від 17 вересня 2009 року, а також копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5312-447124-2017 від 10.05.2017 року (а.с.6, 9). Батько разом з сім`єю не проживає.
 З 01 вересня 2018  року позивач є студентом денної форми навчання Католицького університету м. Ружемберок Словацької Республіки, бакалавр, зі стандартною тривалістю навчання терміном 3 роки; запис до 1-го курсу був виконаний 25.09.2018 року (а.с.4, 5, 20).
Також  вона  з 1 вересня 2018 року  вступила  на  заочне  відділення  Української академії друкарства. Згідно з договором №14/зДЗ-1 про підготовку фахівців з вищою освітою від 14 серпня 2018 року між ОСОБА_2 (замовником) та Українською академією друкарства (виконавцем) укладено договір про надання освітніх послуг, за предметом якого виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання на заочній формі навчання освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр напряму «культура і мистецтво» за спеціальністю «дизайн» терміном до 2024 року; загальна вартість навчання складає 27 550,00 грн. (а.с.12, 13, 20).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання аліментів, як дитина, що продовжує навчання. Вказував на те, що витрати на навчання не відносяться до додаткових і охоплюються загальними потребами, що враховані при ухваленні рішення про стягнення аліментів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що має особливі творчі здібності, суд вказав на те, що позивач не довела факту порушення її даного права та необхідності застосування саме такого способу захисту у спорі, який виник з аліментних зобов`язань відповідача.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів») 

Відповідно до вимог стю 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Згідно вимог частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначенні розміру аліментів суд взяв до уваги той факт, що позивачем не надано доказів, що відповідач ОСОБА_3 на даний час має постійний дохід.
Встановлено, що у період з 01.01.2018 року по 30.06.2019 року відповідач ОСОБА_3 отримував заробітну плату за офіційним місцем роботи лише у 2018 році, а з кінця 2018 року та протягом 2019 року - соціальні виплати з Полтавського міського центру зайнятості (а.с.92).
Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №185776330 від 21.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира загальною площею 35,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0207 га, для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок за тією ж адресою на праві спільної часткової власності; 1/2 частини квартири загальною площею 63,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності (а.с.116-121).
Також з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №32077277 від 08.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві власності 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; другим співвласником зазначено ОСОБА_7 (а.с.17, 18).

Виходячи з встановлених обставин справи, взявши до уваги матеріальне становище платника аліментів, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно.

Рішення в цій частині представником позивача не оскаржується, заперечення проти таких висновків місцевого суду апелянт не наводить.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини:

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185  СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті  185 СК України не застосовуються.
Такого тлумачення норм матеріального права дотримується і Верховний Суд, про що свідчить судова практика, наприклад: постанова Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 466/532/16 ц, від 21.03.2018 року у справі № 478/2108/16-ц, та інших справах.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці 18 років виповнилося 14 квітня 2019 року. 
Виходячи з вимог ст. 185 СК України витрати, які особа понесла до зазначеного віку , можна розцінювати як додаткові витрати на неповнолітню дитину. 
Після досягнення повноліття правила ст. 185 СК України на правовідносини сторін не поширюються. 

З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування заявлених вимог надала документи про здійснені додаткові витрати за період підготовки ОСОБА_2  до вступу до вищих навчальних закладів, а також в період навчання, а саме копії товарних чеків, проїзних документів, фіскальних чеків та квитанцій тощо (а.с.15-16, 62-68, 71, 73-81, 105-107, 114-115) на здійснення оплат різного характеру, серед яких, медичне обстеження, лікування та страхування (7130,28 грн.), розвиток здібностей з художнього мистецтва, курси іноземної мови (5093,90 грн.), оплата проживання (15599,45 грн.), оплата навчання (5510,00 грн.), плата за вступ до університету (43750,00 грн.), обладнання та приладдя для навчання (28835,56 грн.), транспортні витрати (8552,40 грн.), стверджуючи, що останні спрямовані для задоволення потреб дитини. У зв`язку з цим просить стягнути з позивача разово за минулий період 61922,20 грн., що складає 1/2 розміру цих витрат, а також 3556,10 грн. додаткових витрат щомісячно (а.с.108-110).

Оцінюючи зазначені докази суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Так, представник позивачки навів розрахунок витрат, які були витрачені на неповнолітню ОСОБА_2 , до яких відносяться: витрати на медичне обслуговування, лікування та страхування, витрати за проживання дитини у Словаччині, посеместрова плата за навчання, плата за послуги пов`язані із вступом до ВЗ ОСОБА_8 , обладнання та приладдя для навчання в Словаччині, транспортні витрати та інші. 
( а. с. 108-110).
З матеріалів справи вбачається, що дійсно 14.08.2018 року між Українською Академією друкарства та  ОСОБА_6 ( матірю  позивачки ) укладено договір про навчання ОСОБА_2 ( позивачки в даній справі). Згідно з умовами договору  ОСОБА_6  взяла  на  себе  обов`язок  оплатити  вартість навчання  доньки  ОСОБА_2 . На виконання умов договору нею було оплачено в 2018 році 2775 грн. та 19.04.2019 року 2755 грн. 

2 лютого 2018 року мати позивачки  ОСОБА_6  уклала з ФОП ОСОБА_9 договір про надання послуг щодо вступу ОСОБА_2 до ВУЗ Словаччини, взявши на себе обов`язок провести оплату послуг до яких увійшли: консультації, проходження усіх процедур, завірення копій документів у словацького нотаріуса, резервування місць в гуртожитку, і інші послуги, перелік яких є значним, на суму 1250 Євро.

Таким чином ці  витрати  понесла  не позивачка у справі, а  її матір  ОСОБА_6  яка і мала право порушувати питання про компенсацію саме їй понесених додаткових витрат за період до 14.04. 2019 року на навчання неповнолітньої дитини. 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, місцевий суд вірно оцінив наявні в матеріалах справи докази та дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Після досягнення позивачкою повноліття, вона втратила право на отримання додаткових витрат.
З цих підстав, дійшовши висновку, що витрати на навчання не відносяться до додаткових і охоплюються загальними потребами, на забезпечення яких з відповідача судом вирішено стягувати аліменти на утримання позивача, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апелянта щодо невірного застосування судом норм матеріального права та судової практики свого підтвердження не знайшли.

Щодо вимоги про визнання дитини такою, яка має особливі творчі здібності.
Відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд першої інстанції вказав на те, що об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України.
Порушене позивачем питання щодо стягнення додаткових витрат на її утримання, як дитини, що продовжує навчання, у тому числі і з урахуванням таких особливих обставин, що вона є дитиною з особливими творчими здібностями, не потребує окремого встановлення такого факту, а лише залежить від оцінки наданих стороною доказів у підтвердження своїх доводів.
Заперечення апелянта в цій частині свідчать про помилкове тлумачення як норм чинного законодавства, так і судової практики, яка дійсно вказує на те, що визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку, проте не свідчить про наявність такого способу захисту особою порушених чи невизнаних прав.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів за минулий період (квітень-жовтень 2019 року) 
Позивач, надавши уточнену позовну заяву (а.с. 97-100) заявив про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 21336,00 грн. Підстави позову в цій частині не вмотивовані.
У апеляційній скарзі представник позивача, вмотивовуючи заперечення проти відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, вказував на те, що 25 березня 2019 року ОСОБА_3 за місцем його постійної реєстрації: АДРЕСА_6 , поштою надіслані повідомлення з приводу необхідності надання дочці, яка продовжує навчання матеріальної допомоги та з пропозицією укласти договір про добровільну сплату аліментів. Відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню повнолітньої ОСОБА_10 , що призвело звернення з вимогами про сплату заборгованості за період з часу досягнення позивачем повноліття (квітня 2019 року) до подання уточненої позовної заяви (жовтень 2019 року).
Представник позивача наводить свої розрахунки існуючої, на його думку заборгованості, розмір якої визначає як такий, що становить 18000 гривень.
Ні позивач, ні його представник не надали належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної заборгованості. У матеріалах справи відсутні і будь-які інші відомості про заборгованість зі сплати аліментів чи рішення на підставі яких вони мали сплачуватися у вказаний період. 

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неб вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.  Кожна  сторона зобов`язана довести ті обставини, на  які  вона  посилається   як  на  підставу  своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Сторонам належним чином було роз`яснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз`яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, визнання її такою, що має особливі творчі здібності та стягнення заборгованості по аліментам, та переоцінки доказів в цій частині.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2019 року.
Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2019 року,–залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10 лютого 2020 року.

Головуючий суддя :                                        П.С. Абрамов

Судді:                                                         С.М. Бондаревська         

                                                               Л.І. Пилипчук