Справа № 127/8264/18                                                                
Провадження № 22-ц/801/346/2020
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 лютого 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,
розглянув у судовому засіданні в залі судових засідань №2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року, ухвалене суддею Борисюк І.Е., повний текст якого складено 02 грудня 2019 року
в справі №127/8264/18
за позовом ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
за участі ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача)
про повернення коштів, –
встановив:
ОСОБА_2 звернулась до міського суду з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про повернення коштів, в обґрунтування якого посилалась на те, що 03.07.2013 вона видала ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на керування та розпорядження транспортним засобом марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) 6 НОМЕР_1 , терміном до 03.07.2018. Дана довіреність ґрунтувалася на усному договорі-дорученні довірителя із повіреним про зобов`язання відчужити вищевказаний автомобіль за його ринковою вартістю та повернути отримані кошти довірителю. 
З того часу відповідач періодично користувався зазначеним автомобілем, при цьому запевняв її, що незабаром з`явиться покупець, який сплатить за нього (автомобіль) належну суму коштів. 
Згодом відповідач перестав спілкування та став уникати зустрічей із нею, а тому 19.03.2018 позивач звернулась до нотаріуса із заявою про скасування довіреності, 20.03.2018 вона звернулася до поліції оскільки не змогла зв`язатись із відповідачем.
Того ж дня, тобто 20.03.2018 їй стало відомо про те, що автомобіль марки TOYOTA модель CAMRY переоформлений на рідного сина ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 15.03.2018, відповідно до змісту якого 31.01.2018 в Територіальному сервісному центрі 8043 РСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію даного транспортного засобу марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) 6 НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії ВТІ № 963959 від 03.07.2013, свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ААС № 642811 від 14.05.2009 та договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, укладеного в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві. Відповідно до договору купівлі-продажу ціна за ТЗ складає 232 565,00 гривень. 
Відповідно до звіту про оцінку майна вартість транспортного засобу марки ТОYОТА САМRY 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 03.04.2018 становить 295 000,00 гривень. Вважає, що ринкова вартість автомобіля становить не 232 565,00 гривень, а 295 000,00 гривень, а тому відповідач зобов`язаний повернути кошти у відповідності до ринкової вартості автомобіля – 295 000,00 гривень за здійснення його відчуження згідно умов договору доручення, укладеного із позивачем.
Однак відповідач не передав їй одержані за договором купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018 кошти.
За таких обставин просила стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 295 000,00 гривень, за здійснення відчуження належного їй автомобіля, а також судові витрати. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 232 565 (двісті тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 2 230,03 гривень.
Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог, оскільки, остання просила стягнути не кошти отримані від продажу автомобіля, а його ринкову вартість. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вважає судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Панчук І.О. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.
Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 – адвокат Шиманський В.М. вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача адвокат Гаро Г.О. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.
Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 03 липня 2013 року ОСОБА_2 оформила довіреність на ім`я ОСОБА_1 , уповноваживши останнього на розпорядження (продаж, обмін, закладення, здачу в оренду) та експлуатацію належним їй на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві 14.05.2009, автомобілем марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, тип ТЗ – легковий седан, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) 6 НОМЕР_1 . (т. 1 а.с. 5-7)
Довіреність видана терміном до 03.07.2018, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 03.07.2013 та зареєстрована в реєстрі за № 51. (т. 1 а.с. 8-9)
04 квітня 2018 року позивач оформила у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коби Н.В. повідомлення на ім`я ОСОБА_1 про те, що 19.03.2018 вона звернулася до нотаріуса із заявою про скасування довіреності, виданої 03.07.2013 на його ім`я, та реєстрацію припинення дії довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей. (т. 1 а.с. 11)
Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26-159Аз від 15.03.2018, станом на 13 лютого 2018 року транспортний засіб марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) 6 НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 
31.01.2018 в Територіальному сервісному центрі 8043 РСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію даного ТЗ на ім`я ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії ВТІ № 963959 від 03.07.2013, свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ААС № 642811 від 14.05.2009 та договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, укладеного в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві. (т. 1 а.с. 12)
Відповідно до договору купівлі-продажу № 8043/2018/807862 від 31.01.2018, ОСОБА_1 , діючи від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, продав ОСОБА_3 автомобіль марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) 6 НОМЕР_1 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 232 565, 00 гривень (п. 3.1. договору).
Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданого 31.01.2018, вищевказаний ТЗ належить на праві власності ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 139-140)
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 03.04.2018, вартість транспортного засобу марки ТОYОТА САМRY 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 03.04.2018 становить 295 000, 00 гривень. (т. 1 а.с. 17-31)
Відповідно до звіту ТОВ «Експерт Тайм» від 19.06.2018 про незалежну оцінку вартості вищевказаного рухомого майна ринкова вартість автомобіля станом на 19.06.2018 складає 152 300,00 гривень. (т. 1 а.с. 141-156)
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи, проведеної на підстави ухвали Вінницького міського суду від 11 липня 2019 року експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5317/19-21 від 25.09.2019, розрахункова ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу станом на 31.01.2018 становить 162 514,40 гривень, а станом на 07.04.2018 – 148 268,90 гривень (т. 3 а.с. 40-55)
Встановивши, що в порушення ч. 1 ст. 1006 ЦК України відповідач не передав позивачеві отримані відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля кошти у сумі 232 565 грн, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що вони підлягають примусовому стягненню.
Так, в силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Згідно із частиною 3 статті 244 ЦК України, довіреність — це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Зокрема до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України».
За змістом довіреності від 03 липня 2013 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 на розпорядження (продаж, обмін, закладення, здачу в оренду) та експлуатацію належним їй на праві власності автомобілем марки TOYOTA модель CAMRY, 2008 року випуску, тип ТЗ – легковий седан, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) 6 НОМЕР_1 .
На підставі цієї довіреності 31 січня 2018 року ОСОБА_1 діючи від імені ОСОБА_2 здійснив продаж вказаного автомобіля, який було перереєстрованого на нового власника – ОСОБА_3 . 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 січня 2018 року вартість автомобіля склала 232 565 грн.
Отже отримання ОСОБА_1 грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві – ОСОБА_2 все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Оскільки ОСОБА_1 обов`язку щодо повернення належних позивачу коштів не виконав, судове рішення підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача кошти отримані від продажу автомобіля у сумі 232 565 грн суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог є безпідставними.
Таке твердження апелянта ґрунтується на тому, що позивач просила винести рішення яким стягнути з відповідача кошти у сумі 295 000 грн, що є ринковою вартістю автомобіля, а тому суд мав би вирішувати питання про стягнення саме цієї суми.
Разом з тим доводи скаржника є хибним тлумаченням положень цивільного і цивільного процесуального законодавства в частині способів захисту, що можуть застосовуватися судом за вимогою позивача, і предмета позову.
Згідно з статтею 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Так, звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 дійсно просила стягнути з відповідача на свою користь кошти у відповідності до ринкової вартості автомобіля у розмірі 295 000 грн за здійснення його відчуження. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що відповідач продав автомобіль за нижчою ціною, а не за ринковою як було доручено. Тому вважала обґрунтованою вимогу про повернення коштів в сумі, що відповідає ринковій вартості транспортного засобу. 
Натомість суд першої інстанції вирішуючи спір по суті здійснив правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовав при прийнятті рішення саме ті норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин. При цьому суд вірно виходив з того, що порушення прав позивача полягає у неналежному виконанні зобов`язання негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (статті 610, 1006 ЦК України), а належним способом захисту такого порушеного права є стягнення суми коштів, одержаних за договором.
При цьому стягнення судом з відповідача на користь позивача суми коштів, що відповідає отриманій ним за договором купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного від імені та в інтересах довірителя, а не ринкової вартості транспортного засобу, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки зміст матеріально-правової вимоги позивача складала саме вимога про повернення коштів, а вже визначення конкретної суми, що підлягає поверненню, зважаючи на позиції сторін: сума, що відповідає ринковій вартості транспортного засобу на момент реалізації, як стверджувала позивач; сума, отримана за договором купівлі-продажу як це передбачено законом; вартість конкретного засобу транспортного засобу відповідно до його оцінки на момент продажу чи розгляду справи судом як про те стверджував відповідач, проте відповідно до встановлених обставин справи і їх правової кваліфікації, належить до компетенції суду.
Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                І.М. Стадник 
       
Судді                                                                Ю.Б. Войтко
       
                                                               І.В. Міхасішин