Справа № 346/1064/19 
Провадження № 33/4808/24/20 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Романишина Д.М., 
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2019 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця, українця, громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2019 р. о 00 год. 10 хв. в с. Нижній Вербіж по вул. Франка Коломийського району керував транспортним засобом – скутером Honda Dio-3х350 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності свідків.
На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки суд першої інстанції порушуючи його право на захист, не повідомив його належним чином про розгляд справи та розглянув справу без його участі внаслідок чого неправильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до безпідставного  висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Вказує на те, що при розгляді справи судом першої інстанції були порушені  вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що він належним чином був  повідомлений про день та час розгляду справи.
Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що працівниками поліції було дотримано вимоги ст.266 КУпАП і він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі. 
Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові показання свідків, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідки були відсутні. 
Вказує на те, що визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення  під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути безумовною підставою для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Романишин Д.М. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Романишин Д.М., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції за відсутності даних про те, що він належним чином повідомлений про розгляд справи, безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Зокрема, зі змісту матеріалів справи та доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено місце проживання особи в АДРЕСА_1 , а не за місцем розташування  військової частини, в якій останній проходив військову службу.
Правильність даних щодо місця проживання було підтверджено власним підписом особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності. 
Судові повістки направлялись судом у відповідності до вимог п.17 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені Постановою КМУ від 05.03.2009 р. №270, та відповідно якому рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення за адресом, який вказано у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Зі  змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не отримував повідомлень суду про розгляд справи, а тому не був проінформований про дати судових засідань.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності неодноразово призначалась до розгляду судом першої інстанції. 
Розгляд справи було призначено судом на 04.04.2019 року. На адресу суду  повернулось рекомендоване повідомлення укрпошти про вручення поштового відправлення адресату ОСОБА_1 (а.с.17).
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив наявність свого підпису на вказаному повідомленні про вручення судової повістки. 
Наступне судове засідання судом було призначено на 19.04.2019 року і судом приймались відповідні заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи. 
З матеріалів справи також вбачається, що судом було зроблено запит до територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області з метою встановлення у ОСОБА_1 посвідчення водія та наявності права на керування транспортним засобом. При цьому судом додатково приймались заходи щодо уточнення місця проживання ОСОБА_1 .
В подальшому розгляд справи судом було призначено на 17.05.2019 року, на яке ОСОБА_1   не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, а також ним не було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  ОСОБА_1 , оскільки останній належним чином  повідомлявся про розгляд справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області знаходиться справа про притягнення його до адміністративною відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Інформація щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності доступна для ознайомлення усім заінтересованим особам і може бути безперешкодно отримана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за її власним бажанням. 
Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував нате, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 став проявляти зацікавленість щодо подальшої долі, складених стосовно нього, матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, тільки після спливу значного строку та звернувся з відповідною скаргою на судове рішення суду першої інстанції  тільки на стадії виконання судового рішення  в той час, як було накладено арешт на всі його банківські рахунки. 
Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 достеменно знав про те, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебувають на розгляді матеріали справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, враховуючи його процесуальну поведінку протягом розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що останній мав об`єктивну реальну можливість прийняти участь у судовому засіданні суду першої інстанції та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.  
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.  
Разом з тим, апеляційний суд, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбаченого за їх вчинення стягнень, вважає, що, особа яка обвинувачується у вчиненні, вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються  при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення та з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.12.2019 року ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд вважає, що в результаті перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не було встановлено порушень вимог ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 100251 від 04.03.2019 року ОСОБА_1 04.03.2019 р. о 00 год. 10 хв. в с. Нижній Вербіж по вул. Франка Коломийського району керував транспортним засобом – скутером Honda Dio-3х350 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності свідків.
ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, про що свідчить його власноручний підпис. Останньому роз`яснено, що справа відносно нього буде розглядатись у Коломийському міськрайонному суді. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що він випив пляшку пива та після того керував транспортним засобом. Даний протокол підписаний ОСОБА_1 , що свідчить про те, що він був ознайомлений зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та отримав копію протоколу. 
Таким чином, ОСОБА_1 достовірно знав, що відносно нього працівником поліції було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,  а справа про притягнення його до адміністративної відповідальності буде розглядатися в Коломийському міськрайонному суді.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони  і не перебував у стані неосудності. 
Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
З вищевказаних відеозаписів вбачається, що після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , останній  від пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився, мотивуючи свою відмову тим, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випив пляшку пива.  
В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Суд першої інстанції також послався на письмові показання вищевказаних свідків, як на доказ вини ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Разом з тим, правова оцінка вищевказаних пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не впливає на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер на місці зупинки транспортного засобу поліцейським та в медичному закладі.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Дані вищевказаного відеозапису повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення та письмовими пояснення ОСОБА_1 , в яких він повністю визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він вважає дії працівників поліції незаконними, оскільки останні вимагали від нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння незважаючи на те, що він не керував скутером, змусили його надати пояснення, які не відповідають дійсності, вимагали від нього гроші та погрожували несприятливими для нього наслідками. Вказує, що він в перший раз опинився в такій ситуації, розгубився та не зміг належним чином захистити свої інтереси. 
Апеляційний суд вважає безпідставними вищевказані доводи ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається, що працівники поліції сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення, вказавши в ньому дані, які не відповідають дійсності щодо участі свідків, а також застосовуючи психологічний тиск, примусили його написати пояснення, в яких він повністю визнав провину у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи ОСОБА_1   носять голослівний характер, оскільки матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та застосування психологічного насильства працівниками поліції, можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами  своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2019 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду        О.П. Васильєв