Постанова 
Іменем  України 
27 листопада 2019 року    
м. Київ
справа № 736/1150/16-ц
провадження № 61-24417св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Слов`янські шпалери - КФТП»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року у складі судді Чурупченка М. І., додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2017 року у складі судді Чурупченка М. І., рішення та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В., та на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року у складі судді Висоцької Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - КФТП» (далі - ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП»). Після уточнення позовних вимог просила визнати незаконними і скасувати накази генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримання відповідачем виконання рішення суду про поновлення на роботі, надбавки, премії, недоплату у зв`язку із заниженням коефіцієнта підвищення зарплати, святкову матеріальну допомогу, незаконно відраховані кошти за серпень 2016 року; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні.
На обґрунтування вимог позивач зазначала, що з червня 2011 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем.
Згідно з наказом генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери -КФТП» від 22 січня 2016 року № 11 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 22 січня 2016 року.
Відповідно до наказу генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери -КФТП» від 24 березня 2016 року № 44, на підставі рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території з 22 березня 2016 року. З цим наказом позивач ознайомлена під підпис 05 квітня 2016 року.
Вказувала, що після поновлення на роботі адміністрація відповідача упереджено ставилася до неї, у зв`язку з чим було безпідставно застосовано дисциплінарні стягнення та створювались їй неприйнятні умови для роби, внаслідок чого вона була змушена звільнитись.
Вважає, що накази відповідача про дисциплінарну відповідальність протиправні, а також накази про заниження та позбавлення її премії, і позбавлення її встановлених надбавок - є незаконними. Відповідач порушував її трудові права, не виплачував вказані кошти протиправно, а тому вона змушена звернутись до суду. 
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження, що пропущено з поважних причин, а саме, на оскарження наказів генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП»: від 29 квітня 2016 року № 68 в частині нарахування за квітень 2016 року премії за виконання основних показників господарської діяльності прибиральнику виробничих приміщень ОСОБА_1 у розмірі 5 відсотків; від 01 червня 2016 року № 80 в частині нарахування за травень 2016 року премій за виконання основних показників господарської діяльності прибиральнику виробничих приміщень ОСОБА_1 у розмірі 5 відсотків; від 01 липня 2016 року № 96 в частині не нарахування прибиральнику виробничих приміщень ОСОБА_1 премії за виконання основних показників господарської діяльності за червень 2016 року; від 01 серпня 2016 року № 106 в частині не нарахування прибиральнику виробничих приміщень ОСОБА_1 премії за виконання основних показників господарської діяльності за липень 2016 року. У поновленні строку на оскарження наказу від 15 червня 2016 року генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери-КФТП» № 89 в частині винесення попередження ОСОБА_1 за неякісне виконання службових обов`язків - відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на користь ОСОБА_1 : середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримання відповідачем виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 03 березня 2016 року до 05 квітня 2016 року у розмірі - 1 126,54 грн; 760 грн - матеріальну допомогу на честь свята Міжнародного жіночого дня, що виплачувалась відповідно до наказу генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 24 лютого 2016 року № 29; 2 713 грн - відраховані кошти з її заробітної плати за серпень 2016 року. Всього стягнуто з ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на користь ОСОБА_1 - 5 284,54 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4 853,60 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, щодо незаконності та скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень, позбавлення або зменшення премій, надбавок, недоплат у зв`язку із заниженням коефіцієнта підвищення заробітної плати та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку при звільненні із застосуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати 1,31 премій, надбавок та виплати різниці між перерахованим розміром компенсації та виплаченою компенсацією, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача, та підтвердження належними та допустимими доказами фактів порушення трудової дисципліни, який діяв в межах повноважень, в тому числі щодо позбавлення або зменшення премій, надбавок, недоплат у зв`язку із заниженням коефіцієнта підвищення заробітної плати, за наявності у позивача дисциплінарних стягнень. 
Відповідач діяв в межах чинного законодавства, та визначав розмір та обмеження виплат вказаних доплат, тому незаконність наказів від 29 квітня 2016 року № 68, від 01 червня 2016 року № 80, від 01 липня 2016 року № 96, від 01 серпня 2016 року № 106 не доведена і вони скасуванню не підлягають.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування наказів про оголошення доган, суд першої інстанції виходив з того, що догани були оголошені ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків прибиральника, за що вона понесла відповідальність згідно зі статтею 147 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Стягуючи з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримання відповідачем виконання рішення суду при поновлення її на посаді, суд першої інстанції врахував, що на виконання рішення суду та згідно з наказом від 24 березня 2016 року позивача було поновлено на роботі, а ознайомлено тільки 05 квітня 2016 року, як і з посадовою інструкцією прибиральника виробничих приміщень під розпис, де вказані обов`язки по прибиранню, крім цього, позивач ознайомилась під розпис 05 квітня 2016 року з службовою запискою керівника служби з ремонту та благоустрою, де вказано, що у зв`язку з поновленням на посаді прибиральника виробничих приміщень за нею закріплюються відповідні дільниці для прибирання.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної допомоги на честь свята Міжнародного жіночого дня, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не нараховано позивачу вказані кошти, на які остання мала право претендувати.
Ухвалами Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2017 року залишено без руху з підстав несплати заявником судового збору.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2017 року.
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення з ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на користь ОСОБА_1 760 грн матеріальної допомоги на честь свята Міжнародного жіночого дня, що виплачувалась відповідно до наказу генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 24 лютого 2016 року № 29 скасовано та ухвалено нове рішення суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог. Рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримання виконання рішення суду про поновлення на посаді, розподілу судових витрат та загальну суму стягнутих коштів. Зменшено розмір суми стягнення з ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримання виконання рішення суду про поновлення на посаді з 1 126,54 грн до 1 113,12 грн. Зменшено розмір стягнення з ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на користь ОСОБА_1 у повернення сплачених судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу з 685,26 грн до 577,65 грн. Зменшено загальний розмір стягнутих коштів з ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на користь ОСОБА_1 з 5 284,54 грн до 4 403,77 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року відхиллено, додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що, оскільки позивач згідно з наказами була притягнута до дисціплінарної відповідальності, а також виявлені факти неналежного виконання нею своїх посадових обов`язків, відповідач мав право зменшити, або не застосовувати відповідні заохочувальні та компенсаційні виплати, крім посадового окладу, який не зменшився. Відповідач діяв в межах чинного законодавства та визначав розмір виплат, тому незаконність наказів від 29 квітня 2016 року № 68, від 01 червня 2016 року № 80, від 01 липня 2016 року № 96, від 01 серпня 2016 року № 106 не доведена й вони скасуванню не підлягають.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримання відповідачем виконання рішення суду про поновлення на роботі, але при цьому судом першої інстанції допущено помилку при визначенні розміру стягнутих коштів, оскільки розрахунок зроблено за відсутності в матеріалах справи довідки щодо виплат, отриманих позивачем за попередні місяці роботи до дня звільнення, а саме: за листопад, грудень 2015 року. 
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення матеріальної допомоги до Міжнародного жіночого дня, виходив з того, що на час виплати допомоги позивач була звільнена з роботи, тому підстав для виплати вказаної допомоги немає.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду про залишення її скарги без руху у зв`язку з не сплатою судового збору.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд неправильно визначив розмір судового збору, який підлягав сплаті за подачу апеляційної скарги, з урахуванням уже сплаченого нею судового збору, оскільки більшість її вимог стосується заробітної плати та її складової, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору у такому випадку.
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення всіх її вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили їй у поновленні строку на оскарження наказу від 15 червня 2016 року № 89 про винесення позивачу попередження, тим самим позбавили її права на оскарження такого наказу. Як підставу для поновлення строку на оскарження вказаного наказу вказувала, що не розуміла реальних наслідків винесеного щодо неї попередження, а усвідомила лише після того, як її позбавили оспорюваних виплат. Як наслідок їй не було нараховано за спірний період надбавки і премії та знижено коефіцієнт підвищення заробітної плати у зв`язку з винесенням їй попередження.
Вказувала, що суди не врахували, що закріплення об`єктів для прибирання за нею здійснювалось відповідачем незаконно, а про зміну режиму роботи та збільшення на неї навантаження у зв`язку із закріпленням за нею найбрудніших приміщень для прибирання відповідач за два місяці не попереджав, чим порушив вимоги статті 32 КЗпП України.
Заявник вказувала, що суддя апеляційного суду Висоцька Н. В. підлягала відводу і не могла розглядати цю справу в апеляційному порядку, але її заява про відвід судді була безпідставно відхилена.
Вважає, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду про залишення цього рішення без змін не відповідають вимогам статті 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки жодна із сторін у справі не зверталась до суду з відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення, місцевий суд також не ухвалював його за своєю ініціативою. Це здійснено на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 24 квітня 2017 року, якою безпідставно збільшено розмір судового збору, що підлягав стягненню з позивача. 
Суди не врахували, що більшість її вимог стосуються нарахування та виплат як заробітної плати, так і її складової, а тому вона звільнена від сплати судового збору.
Суд першої інстанції правильно встановив, що матеріальну допомогу до свята Міжнародного жіночого дня позивач не отримала з вини відповідача, який незаконно її звільнив з посади, на час виплати матеріальної допомоги вона знаходилась у вимушеному прогулі, а тому мала право на таку виплату, проте апеляційний суд не врахував це та безпідставно скасував рішення першої інстанції про задоволення вказаної вимоги.
У вересні та листопаді 2017 року ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» надало заперечення на вказані касаційні скарги, в яких посилається на безпідставність касаційних скарг, на відповідності оскаржуваних судових рішень нормам матеріального та процесуального права. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року, додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2017 року, рішення та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечень на них, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга в частині оскарження додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що з червня 2011 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем.
Згідно з наказом генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 22 січня 2016 року № 11 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 22 січня 2016 року.
Відповідно до наказу генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери -КФТП» від 24 березня 2016 року № 44, на підставі рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території з 22 березня 2016 року. З цим наказом позивач ознайомлена 05 квітня 2016 року.
Згідно з наказом генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України з 02 серпня 2016 року, відповідно до поданої заяви від 01 серпня 2016 року.
Наказом генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 15 червня 2016 року № 89 винесено попередження ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків. Підставою такого наказу слугувала службова записка ОСОБА_2 , акт перевірки від 08 червня 2016 року та пояснювальна записка ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 89).
ОСОБА_1 від ознайомлення з цим наказом відмовилась згідно акту від 15 червня 2016 року (т. 1, а. с. 90). 
Наказом генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 30 червня 2016 року № 97 оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання трудових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території. Підставою такого наказу слугувала службова записка ОСОБА_2 , акт порушення виконання трудових обов`язків від 15 червня 2016 року та акт про відмову надання пояснень від 21 червня 2016 року (т. 1, а. с. 107). ОСОБА_1 від ознайомлення з цим наказом відмовилась (т. 1, а. с. 108).
Наказом генерального директора ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» від 19 липня 2016 року № 115 оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання трудових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території. Підставою такого наказу, слугувала службова записка ОСОБА_2 , стаття 147 КЗпП України, акт порушення виконання трудових обов`язків від 05 липня 2016 року та акт про відмову надання пояснень від 18 липня 2016 року (т. 1, а. с. 117).
Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що догани були оголошені ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків прибиральника, про що свідчать відповідні комісійні акти перевірок, комісійні акти про відмову від ознайомлення з актами порушень, комісійними актами про відмову від дачі пояснень щодо виявлених порушення. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 неналежно виконувала посадові обов`язки, які передбачені частиною другою Посадової інструкції прибиральника виробничих приміщень (т. 1, а. с. 132-136).
Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу.
Стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт такого порушення. Наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості порушення трудової дисципліни та виборі дисциплінарного стягнення. Під порушенням трудової дисципліни визначається невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Основні обов`язки працівників визначаються Правилами внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, а конкретно за кожною посадою - Посадовою інструкцією. З вищезазначеним документами працівників повинно бути ознайомлено під час прийому на роботу під особистий підпис, що і зроблено відповідачем.
Згідно зі статтею 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, який приймає на роботу, тобто роботодавцем. У зазначеному випадку це ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП».
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відмова від надання таких пояснень не звільняє працівника від застосування до нього дисциплінарного стягнення, але факт відмови повинен бути зафіксований письмово. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Відмова працівника від ознайомлення з наказом про дисциплінарне стягнення під розписку не відміняє його чинність, але також повинна бути зафіксована письмово.
Відповідачем згідно з вказаними нормами законодавства задокументовано факти порушень трудової дисципліни відповідачем і відповідно до цих норм притягнуто до відповідальності, тобто додержано вимоги щодо підстав та порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міського, районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, районний (міський) суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).
Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав.
Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що з вимогами про визнання незаконним наказу від 15 червня 2016 року № 89 про винесення попередження ОСОБА_1 до суду звернулася з порушенням строку, визначеного статтею 233 КЗпП України, і що причини пропущення строку є неповажними, обґрунтовано відмовив у позові в цій частині.
Тому доводи касаційної скарги про те, що позивач не розуміла реальних наслідків оспорюваного наказу є безпідставними, оскільки не усвідомлення нею таких наслідків не є безумовною підставою для поновлення строку на оскарження. Відповідно не можна вважати, що для позивача існували істотні перешкоди чи труднощі для оспорювання такого наказу. Цей наказ їй оголошувався 15 червня 2016 року, від підпису про ознайомлення з яким вона відмовилась у присутності комісії, що підтверджується відповідними актами.
Такі доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, а лише зводяться до переоцінки доказів та не згоди з вказаним рішення суду, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень суду касаційної інстанції.
Крім того, Верховний Суд зауважує, що попередження не є дисциплінарним стягнення в розумінні статті 147 КЗпП України.
Щодо оскарження наказів від 30 червня 2016 року № 97 та від 19 липня 2016 року № 115 про оголошення доган, суди виходили з того, що догани були оголошені ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків прибиральника, про що свідчать відповідні комісійні акти перевірок, комісійні акти про відмову від ознайомлення з актами порушень, комісійними актами про відмову від дачі пояснень щодо виявлених порушень. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 неналежно виконувала посадові обов`язки, які передбачені частиною другою Посадової інструкції прибиральника виробничих приміщень.
Не погоджуючись з такими висновками, заявник посилалась на те, що адміністрація відповідача створювала негативні умови для виконання нею службових обов`язків, змінювався режим її роботи, збільшувалось навантаження у зв`язку із закріпленням за нею для прибирання найбрудніших виробничих приміщень.
Такі доводи касаційної скарги уже були предметом розгляду в апеляційному суді, який дав їм належну оцінку, а тому вони не потребують додаткового правового аналізу, оскільки під час їх дослідження та встановлення судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Ці доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди зі встановленими обставинами, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
З урахуванням викладеного Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для поновлення строку на оскарження наказу про винесення попередження та скасування наказів про дисциплінарну відповідальність із зазначених вище підстав.
Щодо доводів позивача про безпідставне позбавлення її премій та надбавок Верховний Суд виходить із такого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, відповідно до якої до заробітної плати входить: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до приписів статті 97 КЗпП України та статті 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Під час вирішення спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.
Окремі питання оплати праці в ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» регулюються колективним договором, який укладено між адміністрацією товариства та профспілковим комітетом на 2014-2015 роки, і діє до укладення нового договору. Розділом V договору визначені умови оплати праці для працівників.
Додатками № 10 та № 11 до колективного договору є відповідно Положення про преміювання працівників ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» за виконання основних показників господарської діяльності на 2014-2015 роки та Положення про виплату надбавки працівникам ПАТ «Слов`янські шпалери - КФТП» на 2014-2015 роки.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що умови нарахування працівникам додаткових заохочувальних виплат (премій) встановлюються власником або уповноваженим ним органом, а наявність підстав (трудових успіхів, високих результатів в роботі тощо) для здійснення таких виплат встановлюється за результатами роботи кожного працівника і є виключно компетенцією власника або уповноваженого органу.
Суди обґрунтовано зауважили, що вказані доплати та надбавки до заробітної плати відповідач не нараховував правомірно, оскільки позивач мала дисциплінарні стягнення, а також були виявлені факти неналежного виконання нею своїх посадових обов`язків, відповідач мав право зменшити, або не виплачувати відповідні заохочувальні та компенсаційні виплати, крім посадового окладу, який не зменшився. Отже, відповідач діяв в межах чинного законодавства та визначав розмір та обмеження виплат вказаних доплат, тому незаконність наказів від 29 квітня 2016 року № 68, від 01 червня 2016 року №80, від 01 липня 2016 року №96, від 01 серпня 2016 року №106 не доведена і вони скасуванню не підлягають.
Доводи про необґрунтовану відмову щодо стягнення матеріальної допомоги на честь свята Міжнародного жіночого дня не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд правильно зауважив, що позивач 22 січня 2016 року звільнена з роботи згідно з наказом від 22 січня 2016 року № 11, а відповідно до наказу від 24 березня 2016 року № 44 її поновлено на посаді за рішенням суду. Проте, оскільки вона на час винесення відповідного наказу від 24 лютого 2016 року № 29 не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, фактично не знаходилась на робочому місці, не виконувала покладені на неї обов`язки та у штаті працівників відповідача не перебувала, тому претендувати на таку матеріальну допомогу не мала права.
Такі висновки апеляційного суду є правильними та такими, що відповідають встановленим обставинам в справі, а тому доводи заявника в цій частині є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.
Також правильними є висновки апеляційного суду про те, що, стягуючи з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримання відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді судом першої інстанції допущено помилку при визначенні розміру стягнутих коштів, а тому апеляційний суд обґрунтовано зменшив суму стягнутих коштів з 1 126,54 грн до 1 113,12 грн. Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до загальних тверджень без наведення власного розрахунку.
Доводи заявника про те, що суддя апеляційного суду Висоцька Н. В. підлягала відводу і не могла розглядати цю справу в апеляційному порядку не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції в ухвалі від 21 червня 2017 року дав належну оцінку таким доводам, а тому вони не потребують додаткової оцінки Верховним Судом.
Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до незгоди зі встановленими фактичними обставина в справі та стосуються переоцінки доказів. Ці доводи були предметом з`ясування в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Вони стосуються як власного тлумачення заявником норм матеріального права, так і переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, та свідчать лише про незгоду заявника з ухваленим у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен арґумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржуване рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду з його перегляду
Відповідно до статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зазначеним вимогам оскаржувані рішення в частині розподілу витрат зі сплати судового збору не відповідають.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За змістом указаної норми, а також поняття «заробітна плата» позивачі підлягають звільненню від сплати судового збору щодо всіх вимог про стягнення заробітної плати незалежно від формулювання цих вимог. Під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013).
Разом з тим суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи додаткове рішення, припустився помилки при здійсненні оцінки суті окремих позовних вимог і, як наслідок, розрахунку судового збору, що підлягав стягненню з позивача на користь держави.
Додатковим рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року стягнуто з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 4 853,60 грн, з яких: 1 653,60 грн (3*551,20 грн (ставка, яка діяла станом на 04 жовтня 2016 року)) за вимоги позивача про скасування наказів про застосування до неї дисциплінарних стягнення; 3 200 грн (5*640 грн (ставка, яка діяла станом на час уточнення позовних вимог, а саме 17 березня 2017 року)) за п`ять вимог немайнового характеру (скасування 4 наказів про нарахування премії та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок належних виплат позивачу).
Проте суди не врахували, що позивач за оскарження наказів про преміювання відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, ухвалюючи додаткове рішення, зайво стягнув судовий збір з позивача на користь держави за вимоги про оскарження наказів щодо преміювання. Тому на часткове задоволення вимог касаційної скарги додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської областівід 11 травня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року підлягають зміні, шляхом зменшення стягнутого збору з 4 853,60 грн до 2 293,60 грн (3*551,20 грн+640 грн).
Щодо оскарження ухвали ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 квітня 2017 року 
Заявник в касаційній скарзі на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської областівід 26 травня 2017 року про залишення її апеляційної скарги без руху, посилається на те, що судом неправильно визначено розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.
Щодо цих доводів необхідно зазначити таке. Верховний Суд вже дав оцінку правильності визначення розміру судового збору, визначеного додатковим рішенням суду першої інстанції від 11 травня 2017 року, та дійшов висновку про порушення норм процесуального права. 
Аналогічне порушення норм процесуального права допущено і апеляційним судом в оскаржуваній ухвалі від 26 травня 2017 року.
Проте необхідно врахувати те, що 08 червня 2017 року на виконання вимог вказаної ухвали заявник сплатила судовий збір у розмірі, визначеному апеляційним судом. Такі дії заявника вказують на те, що вона погодилась з доводами апеляційного суду та виконала його вимоги в повному обсязі, надавши відповідну квитанцію про сплату судового збору у визначеному розмірі.
На час касаційного перегляду судових рішень у цій справі спір між сторонами вирішено по суті. Правильність визначення розміру судових витрат перевіряється за наслідками ухвалення, в тому числі додаткового рішення суду першої інстанції.
Тому перегляд ухвали апеляційного суду, постановленої на стадії прийняття касаційної скарги, не призведе до поновлення права заявника.
З урахуванням наведеного підстав для скасування ухвали апеляційного суду від 26 травня 2017 року немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року слід залишити без змін, а додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року необхідно змінити в частині розподілу стягнутого з позивача на користь держави судового збору. В іншій частині указані судові рішення суду підлягають залишенню без змін.
Щодо касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року, то вона не підлягає задоволенню з наведених вище підстав. 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення в частині вирішення спору по суті за результатом касаційного перегляду підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року, додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2017 року, рішення та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року задовольнити частково. 
Додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської областівід 11 травня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року змінити.
Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь держави судового збору з 4 853,60 грн до 2 293,60 грн. 
У решті додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                                        С. О. Погрібний
                                                                                                                        В. В. Яремко