Справа № 442/3515/18                                Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/1906/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Юзефович Ю.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2019 року в складі судді Кучаковського Ю.С. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Молокуса Богдана Володимировича про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки житлового будинку,-
встановила:
У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватного нотаріусу Дрогобицького районного нотаріального округу Молокуса Богдана Володимировича про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.05.2018 року, що укладений між ОСОБА_4 як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_5 як покупцем з другої сторони, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Молокусом Б.В. на бланку НМТ № 910699, зареєстрований в реєстрі за № 98, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 22.05.2018 року, що укладений між ОСОБА_4 як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_5 як покупцем з другої сторони, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Молокусом Б.В. на бланку НМТ № 539402, зареєстрований в реєстрі за № 101.
Вимоги обґрунтовувала тим, що 21.05.2018 року та 22.05.2018 року відповідач ОСОБА_4 всупереч ряду норм матеріального закону, у порушення мирової угоди та чинної ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про визнання мирової угоди у цивільній справі № 442/8753/13-ц, здійснив відчуження (продаж) житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний №8311273. 
При цьому, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на якій розташований цей житловий будинок, площею 0,1250 га в урочищі АДРЕСА_1 , кадастровий № 4621284800:01:005:0091 не була відчужена відповідачем ОСОБА_4 одночасно з цим житловим будинком, а про наявність цієї земельної ділянки із відповідним присвоєним їй кадастровим номером у власності відповідача ОСОБА_4 , як продавця вищезазначеного нерухомого майна, нічого у договорах купівлі-продажу будинку не зазначено.
Вважає, що відчуженням житлового будинку АДРЕСА_1 продавцем ОСОБА_4 за домовленістю із покупцем ОСОБА_5 , грубо порушено її законні права та інтереси, а також законні права та інтереси дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (третіх осіб у справі) як осіб, які зареєстровані та проживають у цьому житловому приміщенні, не маючи у власності чи у користуванні будь-якого іншого житла. 
Таким чином, укладаючи оскаржувані Договори відповідач ОСОБА_4 не повідомив про це позивача та її дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та не уклав одночасно із укладенням цих Договорів із відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 будь-якого іншого Договору щодо купівлі квартири чи іншого житлового приміщення у місті Дрогобичі вартістю не більше 40 000 доларів США для ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Молокуса Богдана Володимировича про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки житлового будинку відмовлено повністю.
Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2018 у справі № 442/3515/18.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним, протиправним та таким, що прийнято судом з порушенням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуючи договори купівлі-продажу будинку, захищає своє порушене право та право своїх дітей на проживання у відчуженому житловому будинку до моменту виконання відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов`язань за умовами затвердженої та чинної мирової угоди.
Так, відчуживши житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 не виконав свого обов`язку за умовами мирової угоди, укладеної у цивільній справі № 442/8753/13-ц.
Не погоджується із висновком суду про неправильний спосіб судового захисту своїх прав, а саме, що у зв`язку з невиконання однією із сторін зобов`язання за мировою угодою, інша сторона не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, при цьому покликається на наявність рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2019 року про спонукання до виконання мирової угоди, шляхом стягнення з відповідача коштів, яким у задоволенні позову про стягнення у користь позивачів грошових коштів в сумі 701300 грн. відмовлено.
Вважає, що про незаконність оскаржуваних договорів свідчить постанова Апеляційного суду Львівської області від 10.09.2018 року справа № 442/208/17, оскільки оспорювані договори укладено між відповідачами у той час, коли суд першої інстанції відмовив у задоволенні її заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що унеможливило б укладення цих оскаржуваних договорів.
Просить  скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідачів судові витрати.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_4 не дотримався умови мирової угоди та в момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки не купив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та колишній дружині ОСОБА_1 трикімнатну квартиру, або інше житло в м. Дрогобич вартістю не більше 40 000 доларів США в гривневому еквіваленті на момент укладення відповідного правочину, позивач обрала невірний спосіб захисту, оскільки судом не встановлено, яким чином укладення ОСОБА_4 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 впливає на права чи інтереси позивача, у взаємозв`язку з тим, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.
Крім цього, суд покликаючись на правову позицію Верховного Суду України,  висловлену у постанові від 17.12.2014 № 6-194цс14, зазначив, що відсутні порушення законних прав позивача у зв`язку з тим, що в оспорюваному договорі купівлі-продажу не вказано кадастрового номера земельної ділянки, оскільки вказана істотна умова договору не впливає на права чи інтереси позивача.
Також, суд прийшов висновку, що відсутність у Договорах купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.05.2018 року та 22.05.2018 року відомостей про проживання та реєстрації у житловому будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не впливає на права чи інтереси позивача.
Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірваний рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2011 року (т. 1 а.с. 16, зворот).
21.05.2018 року відповідач ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу житлового будинку за яким вчинив продаж 9/10 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 за 489300,00 грн. покупцю ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 43).
Наступного дня, 22.05.2018 року відповідач ОСОБА_4 , уклав договір купівлі-продажу житлового будинку за яким вчинив продаж 1/10 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 за 64364,00 грн. покупцю ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 44).
З інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 1/10 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 101, виданого 22.05.2018 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Молокусом Б.В.; 9/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 98, виданого 21.05.2018 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Молокусом Б.В. (т. 1 а.с. 37, 43-44).
Згідно довідки Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 04.06.2018 № 698 ОСОБА_1 , 1970 р.н., дійсно зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 , склад сім`ї: ОСОБА_4 – колишній чоговік, 1967 р.н., ОСОБА_7 -дочка, 1992 р.н., ОСОБА_6 син, 1999 р.н. (а.с. 42).
При цьому, згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№ 125471930, 125510569, 125512456 у зазначених реєстрах відсутні дані про належність позивачу ОСОБА_1 чи її дітям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві власності на будь яке нерухоме майна (а.с. 39-41).
В свою чергу, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №868836 відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1250 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у с. Лішня Дрогобицького р-ну Львівської обл . ; кадастровий номер: 4621284800:01:005:0098.
Звертаючись з позовною заявою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 свої вимоги зводила до того, що своєчасно виконала зобов`язання, зазначені у пункті 5 Мирової угоди, а саме до 01.05.2014 року оплатила відповідачу ОСОБА_4 кошти за комунальні послуги у сумі 2 193 грн. 35 коп., перерахувавши їх на розрахунковий рахунок, що зазначений у Мировій угоді, при цьому, відповідач у порушення мирової угоди та чинної ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про визнання мирової угоди у цивільній справі № 442/8753/13-ц, а саме: у порушення визначеного мировою угодою принципу одночасності укладення договору продажу належного відповідачу ОСОБА_4 будинку з одночасним придбанням трьохкімнатної квартири чи іншого житла для позивача та її дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , здійснив відчуження (продаж) житлового будинку АДРЕСА_1 , що призвело до порушення її та її спільних із відповідачем ОСОБА_4 дітей законних прав та інтересів. 
Крім цього, підставами заявленого позову позивач зазначила те, що в оскаржуваних Договорах не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, відомостей про проживання та реєстрації у цьому житловому будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та те, що у договорах застосовується поняття «ідеальних часток».
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.. 655 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. 
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вказаним правочином.
З матеріалів справи встановлено, що фактично з часу розірвання шлюбу, спірними питаннями між сторонами є правовідносини пов`язані з майном, зокрема користування житловим будинком, встановлення сервітуту на користування житлом.
Так, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.03.2014 року у цивільній справі № 442/8753/13-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , Органом опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації
Згідно із п.п. 1, 2 мирової угоди ОСОБА_4 , розуміючи свої обов`язки батька та незважаючи на складні сімейні відносини з дітьми і бажаючи виконати зазначений обов`язок погоджується купити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та колишній дружині ОСОБА_1 трикімнатну квартиру, або інше житло в м. Дрогобич вартістю не більше 40 000 Дол. США в гривневому еквіваленті на момент укладення відповідного правочину за умови продажу належного йому на праві особистої приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки.
Згідно із п. 2 мирової угоди сторони погодилися, що договір купівлі житлового приміщення вказаного в п. 1 може бути укладеним лише одномоментно з укладенням ОСОБА_4 договору продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, котрий є особистою власністю ОСОБА_4 . При цьому третя особа не матиме жодних застережень щодо зміни місця проживання ОСОБА_6 за умови належного та повного виконання сторонами умов п. 1-3 даної угоди та надасть всі необхідні дозволи, висновки та погодження для здійснення зняття неповнолітнього ОСОБА_6 з місця реєстрації в АДРЕСА_1 та подальшої реєстрації останнього по місцю знаходження житлової квартири визначеної в п. 1 даної угоди.
На переконання колегії суддів позивач не довела невідповідності оспорюваних договорів купівлі-продажу ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 покупцю ОСОБА_5 , чинним нормативно-правовим актам, при цьому не дотримання відповідачем ОСОБА_4 умови мирової угоди в частині придбання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та колишній дружині ОСОБА_1 трикімнатної квартири, або іншого житла в м. Дрогобич, не може бути підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, на яку поликалася позивач у пред`явденому позові, оскільки позивач, як сторона мирової угоди, не позбавлена можливості звернутися у встановленому порядку з вимогою про виконання мирової угоди.
Відповідно до пункту 1.4 оскаржуваних договорів купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.05.2018 року та від 22.05.2018 року, продавець стверджує, що на момент укладення цього договору, предмет договору не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, в податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса він не використовується, треті особи не мають прав на нього, а також малолітні та неповнолітні діти не мають права на користування цим житлом. 
Згідно пункту 1.5 договорів житловий будинок, частка якого відчужується за цим договором, оглянутий покупцем, недоліків, які перешкоджають використанню житлового будинку за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного житлового будинку, покупець не має.
Таким чином, у зазначених договорах купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.05.2018 року та від 22.05.2018 року дійсно не зазначено відомостей про проживання та реєстрації у цьому житловому будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та застосовано поняття «ідеальних часток», у п. 1.2. Договорів.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обставни, які б свідчили, що зазначені факти впливають на права чи інтереси позивача чи на дійсність оскаржуваних правочинів, відсутні.
Крім цього, чинне земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 № 6-194цс14 дійшов висновку про те, що відсутність у договорі купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права чи інтереси продавця, не може бути підставою для визнання недійсним такого договору.
Таким чином, відсутність в договорах купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права чи інтереси позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 січня 2020 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк