Справа № 301/618/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Кожух О.А.,
суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
за участі секретаря - Юрочко А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 17 вересня 2019 року (головуючий суддя Маркович І.І.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні.
Позов мотивовано тим, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Іршавського районного суду від 16.08.2018, а відповідно до заочного рішення Іршавського районного суду від 11.09.2017 зі ОСОБА_1 на її користь стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 1200 гривень щомісячно на кожну дитину. 
Вказувала, що даних коштів не вистачає для необхідного забезпечення дітей, розмір аліментів не достатній для забезпечення гармонійного розвитку дітей, які підростають та потребують більшого забезпечення, позивач змушена самостійно нести постійні витрати на оздоровлення, лікування та харчування. Зокрема, син ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом лійкоподібна деформація грудної клітини; плоскостопість; захворювання верхніх дихальних шляхів. Згідно протоколу засідання ЛКК № 86 від 11.06.2018 син ОСОБА_4 потребує домашнього догляду, у зв`язку з чим позивачці продовжено догляд за дитиною до 14.06.2019.
При цьому позивачці необхідно їздити із сином на процедури, масажі, купувати дорогі ліки, відвідувати басейн, ЛФК, а витрати на лікування сина складають у середньому 4500-5000 грн. 
У зв`язку з наведеним матеріальний стан позивачки погіршився, відповідач перебуває постійно за кордоном де отримує заробітки, а тому позивач просила суд збільшити розмір аліментів на кожну дитину до розміру 2500,00 гривень. Також просила стягувати з відповідача на свою користь витрати на лікування сина ОСОБА_4 у сумі 2000 грн. щомісячно.
Рішенням Іршавського районного суду від 17 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено розмір стягуваних зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1200 на 1800 гривень щомісячно, на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривні.
На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не довела належними й допустимими доказами своїх позовних вимог, не довела факту зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Натомість, у відповідача ОСОБА_3 відбулись зміни сімейного стану - народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відповідач очікує народження другої дитини, оскільки його дружина перебуває на 18 місяці вагітності. Вказує, що посилання ОСОБА_2 на те, що син ОСОБА_4 , хворіє може бути підставою для стягнення додаткових витрат на дитину (у порядку ст. 185 СК України), але не може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Також зазначає, що місцевим судом не зазначено в оскаржуваному рішенні, що аліменти у збільшеному розмірі стягуються з дня набранням рішення суду законної сили.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що визначений розмір аліментів для дочки навіть менший за мінімальний рекомендований. Відповідач з грудня 2017 по березень 2019 постійно перебував за кордоном, що свідчить про наявність у нього прихованих доходів, оскільки перебування за кордоном потребує значних фінансових затрат. Вказує, що матеріальне становище позивачки значно погіршилося, так як до досягнення сином трирічного віку вона отримувала допомогу від держави (допомогу при народженні дитини по 860 грн.), а після спливу 26 місяців такі виплати припинено. Зазначає, що з наданої відповідачем довідки не вбачається, що громадянка ОСОБА_8 є дружиною ОСОБА_3 .

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначає, зокрема, що позивач сама перебуває на роботі у Чеській Республіці, залишаючи дітей на батьків або у близьких родичів. До даного позову приєднані ті ж документи, що і були долучені до справи про стягнення аліментів у 2017 році. Також вказує, що шлюб між ним та ОСОБА_8 було укладено 15.06.2019. 
Оскільки ОСОБА_2 рішення суду не оскаржила, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції - у частині задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення (про стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 ).
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштових відправлень. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності позивача та її представника. 
Заслухавши позицію апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що із 17.10.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іршавського районного суду від 16.08.2018 (а.с.16).
Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7,8), які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні.
За раніше поданим позовом ОСОБА_2 розмір аліментів на утримання дітей було збільшено заочним рішенням Іршавського районного суду від 11.09.2017, за яким зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 1200 гривень щомісячно на кожну дитину (рішенням Іршавського районного суду від 10.01.2017 було стягнуто аліменти в сумі по 600 грн. на кожну дитину). 
На обґрунтування своїх позовних вимог і даній справі ОСОБА_2 зазначала, що з моменту ухвалення судового рішення минув час, діти підросли і потребують значно більших матеріальних коштів, збільшилися витрати на навчання, розвиток, одяг, оздоровлення, має місце значний ріст споживчих цін на продукти харчування, тощо. ОСОБА_2 вказувала, що отримує мінімальний дохід. Внаслідок цих обставин розмір аліментів, які сплачує відповідач, не достатній для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Вказувала, що матеріальне становище позивачки значно погіршилося, так як до досягнення сином трирічного віку вона отримувала допомогу від держави (допомогу при народженні дитини по 860 грн.), а після спливу 26 місяців такі виплати припинено.
Такі обставин свідчать про те, що витрати позивача збільшуються, та, відповідно, матеріальне становище ОСОБА_2 погіршується.
Погіршення матеріального стану отримувача аліментів є підставою, передбаченою ст. 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.
Колегія зазначає, що відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини (яке залежить від матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина).
З довідки лікаря Амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 11.03.2019 вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: лійкоподібна деформація грудної клітини; плоскостопість 1-2 ст.; захворювання верхніх дихальних шляхів (а.с. 10).
Згідно протоколу засідання ЛКК № 86 від 11.06.2018 син ОСОБА_4 потребує домашнього догляду, у зв`язку з чим позивачці продовжено догляд за дитиною до 14.06.2019 (а.с. 11).
Отже, твердження апелянта, що до даного позову додано ті ж документи, що у справі 2017 року, не відповідає дійсності.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та застосовується, зокрема, для загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм (ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум»). 
Старша дитина сторін - Вероніка - на час звернея до суду з даним позовом має більше шести років.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (на час звернення позивача з позовом) у 2019 році було встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача.
Апеляційним судом встановлено, що 15 червня 2019 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с.108), у яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 (народився у м. Прага, Чеська Республіка) (а.с.29-30). На час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_8 вагітна (а.с.83). 
Позивач просила стягувати з відповідача по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, а також додаткові витрати на лікування сина в сумі 2000 грн. щомісячно. Судом першої інстанції стягнуто аліменти у розмірі по 1800 грн. на кожну дитину щомісячно, що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і в той же час така сума є меншою, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, яка старше 6-ти років, і вже з 01 липня 2020 року така сума буде меншою, ніж прожитковий мінімум для дитини менше 6-ти років. 
Сторони визнають ту обставину, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, а його доходи мають мінливий характер. В той же час, відповідач є молодою, працездатною людиною, та у поданій ним апеляційній скарзі не наводить доводів щодо неможливості отримання достатнього заробітку (доходу) для сплати збільшеного місцевим судом розміру аліментів. 
       Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання дитини збільшено місцевим судом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Не зазначення у рішенні суду, що аліменти у збільшеному розмірі підлягають стягненню з дати набрання судовим рішення законної сили, про що вуказує апелянт, не є підставою для зміни рішення, оскільки порядок набрання рішенням законної сили визначено статтею 273 ЦПК України. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Іршавського районного суду від 17 вересня 2019 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Головуюча:                  

Судді: