УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №2-338/11 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 18 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №2-338/11 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ГЕЛІОС" про заміну сторони позивача/стягувача її правонаступником у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Невмержицької О.А. у м.Коростені,
в с т а н о в и в:
У серпні 2010 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2011 року у задоволенні позову відмовлено.
Апеляційним судом Житомирської області 11 квітня 2011 року це рішення скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто солідарно із відповідачів на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від в сумі 5404695 грн. 60 коп. та судовий збір в розмірі по 850 грн. з кожного, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі по 60 грн. з кожного.
У жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»» (далі - ТОВ «ФК «Геліос») звернулося до суду із заявою про заміну позивача у справі №2-388/11 про стягнення заборгованості та заміну сторони у виконавчому провадженні 50288161. Вказувало, що 03 жовтня 2019 року за результатами проведення торгів між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»» був укладений договір №UKR-2019-03 купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до умов договору відступлення прав вимоги за договорами поруки від 03 жовтня 2019 року згідно із нормами статті 512 ЦК України воно набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «ВіЕйБі Банк», включно і до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Із цих підстав ТОВ «ФК «Геліос» просило суд замінити позивача та сторону виконавчого провадження із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Геліос».
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2019 року заяву ТОВ «ФК «Геліос» задоволено у повному обсязі. Замінено позивача - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» у справі №2-338/11 про стягнення заборгованості на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС».
Замінено стягувача - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа №2-338/11, виданого 06.05.2011 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області.
Замінено стягувача - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» з виконання виконавчого листа №2-338/11, виданого 06.05.2011 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині заміни позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» та в частині заміни стягувача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» з виконання виконавчого листа №2-338/11, виданого 06.05.2011 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
Зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення.
У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» апеляційну скаргу не визнав і підтримав поданий відзив. 
ОСОБА_2 подав заяву про підтримання апеляційної скарги і розгляд справи без його участі. Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими не з`явилися, заяв чи клопотань не подали. Суд вважає за можливе провести судове засідання без їх участі. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Геліос», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до договору №UKR-2019-03 купівлі-продажу майнових прав від 03 жовтня 2019 року, договору відступлення прав вимоги за договорами поруки від 03 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Геліос» набуло статусу нового кредитора, а тому, врахувавши положення статті 512 ЦК України, частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та частину першу статті 442 ЦПК України, наявні правові підстави для задоволення заяви про заміну позивача у справі та сторони виконавчого провадження.
Так, пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Згадані норми застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
Отже, у зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі  № 6-122цс13.
Таким чином, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Тобто, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, а відтак може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. А зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, в свою чергу не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За наведених обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі №201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі №190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі   №370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року за результатами проведення торгів між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»» був укладений договір №UKR-2019-03 купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до умов договору відступлення прав вимоги за договорами поруки від 03 жовтня 2019 року згідно із нормами статті 512 ЦК України воно набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «ВіЕйБі Банк», включно і до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно із положеннями пункту 12 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України   від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.
Пунктом 13 розділу ІІ Інструкції передбачено, що правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
В свою чергу, відповідно до норм ч.1 ст.55 ЦПК України у разі, зокрема, заміни кредитора чи боржника, допускається процесуальне правонаступництво на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до договору №UKR-2019-03 купівлі-продажу майнових прав від 03 жовтня 2019 року та договору відступлення прав вимоги за договорами поруки від 03 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Геліос» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 01.11.2007 року №37 та відповідними договорами поруки, а тому наявні усі підстави для заміни як позивача, так і сторони виконавчого провадження.
Не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги про те, що  судом неправомірно замінено позивача в порядку ст.55 ЦПК України, оскільки судовий процес у даній справі закінчено.                                  
       Цивільне судочинство (цивільний процес) - це врегульований нормами цивільного процесуального права порядок провадження в цивільних справах, який визначається системою взаємопов`язаних цивільних процесуальних прав та обов`язків і цивільних процесуальних дій, якими вони реалізуються їх суб`єктами - судом і учасниками процесу.
    Цивільне судочинство складається з окремих частин, або стадій. Стадія - це сукупність процесуальних правовідносин і дій, об`єднаних найближчою метою. В теорії цивільного процесуального права відсутній єдиний підхід до класифікації стадій цивільного процесу, їх виділення та термінологічного визначення.
Стадіями цивільного процесу можна визначити наступні: відкриття провадження у цивільній справі, підготовка справи до судового розгляду та судовий розгляд, які об`єднуються у провадження в суді першої інстанції. Ці стадії визнаються обов`язковими, що означає їх наявність у всіх цивільних справах. Іншими, факультативними стадіями є: апеляційне провадження, касаційне провадження, перегляд цивільної справи у зв`язку з винятковими обставинами, перегляд справи за нововиявленими обставинами, виконання рішення. Отже, на думку колегії суддів, заміна позивача у даній справі не суперечить приписам ст.55 ЦПК України та не порушує прав ОСОБА_2 .
       Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні ОСОБА_2 норм матеріального і процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог  статей 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано задовольнив заяву ТОВ «ФК «Геліос».
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2019 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений:  28 січня 2020 року