ПОСТАНОВА
Іменем України

13 грудня 2019 року 
Київ
справа №367/5710/17
адміністративне провадження №К/9901/24016/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н. А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н. В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року (головуючий суддя - Карабаза Н.Ф.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Федотов І.В., судді - Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) 
у справі № 367/5710/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області (далі - відповідач, КДКА Київської області) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 26.07.2017 про порушення дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1.   
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області про визнання протиправним та скасування рішення - повернуто позивачу відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 108 КАС.
Повертаючи позовну заяву, суди попередніх інстанцій виходили з того, що даний спір предметно підсудний окружним адміністративним судам, у зв`язку із чим цей суд застосував положення п. 6 ч. 3 ст. 108 КАС, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
10 листопада 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені рішення судів та направити справу до Ірпінського міського суду Київської області на новий розгляд.
В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що суди попередніх інстанцій, дійшли помилкового висновку, що  даний спір підсудний окружному адміністративному суду. Так, відповідно до ч. 5 ст. 18 КАС України у разі невизначеності цим Кодексом предметної підсудності адміністративної справи , така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача. Частиною 2 статті 19 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання цієї особи - позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. ОСОБА_1 вказує, що рішення про порушення дисциплінарного провадження відносно конкретного адвоката є актом індивідуальної дії, а отже, справа такої категорії може розглядатися за місцем знаходження позивача. Тому, враховуючи невизначеність предметної підсудності таких справ, на думку скаржника, вказаний спір може бути розглянутий місцевим загальним судом як адміністративним, згідно вибору позивача.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
Сторонами по справі відзивів чи заперечень на дану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року зазначену касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні.

ІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 
Частини 1-2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС): Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:
1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;
2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;
4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;
5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті;
6) адміністративні справи щодо:
примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;
примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;
затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;
продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;
затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;
7) адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб), крім судових рішень.
2. Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи:
1) однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;
2) про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням.
Частини 1-2 статті 19 КАС України: Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
2. Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції (далі - Суд) наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій щодо поширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з правовідносин у яких адвокатура, як особлива формація реалізує надані їй правоможності в означеному сенсі, як-от у разі обмеження права особи на зайняття адвокатською діяльністю або прийняття рішення про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю (пункти 2, 3 частини п`ятої статті 50 Закону №5076-VI), оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення, інші подібні за суттю і значенням дії, зокрема й щодо делегованих державною владних повноважень. 
Крім того, Суд зазначає, що позивачем не оспорюється той факт, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Скаржником, з посиланням на частину 2 статтю 19 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду першої інстанції) ставиться питання про підсудність вказаного спору місцевому загальному суду, як адміністративному та такому, що здійснений за вибором позивача.
Суд зауважує, що частиною першою статті 18 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду першої інстанції), визначено категорії справ, які підсудні місцевим загальним судам, серед переліку яких не значиться предмет спору, наявний у даних спірних правовідносинах.
Суд погоджується з посиланнями судів попередніх інстанцій на постанову Верховного Суду України від 06.09.2016 у справі № 826/19572/14, який вказав, що, із системного, сутнісного та цільового підходу до розуміння зазначених конституційних положень та положень профільного (базового) законодавчого акта, який визначає статус, мету, завдання та функції адвокатури, убачається, що адвокатура як інституція та її діяльність в аспекті забезпечення реалізації конституційного права особи на правову допомогу набуває певних особливих властивостей суб`єкта публічних відносин. Ця властивість адвокатури увиразнюється (посилюється) метою її служіння суспільному інтересу шляхом надання своєчасної і належної правової допомоги у поєднанні з виконанням делегованих їй державою окремих владних повноважень.
Відтак, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що даний спір, у відповідності до ч. 2 ст. 18 КАС (в редакції на час звернення позивача до суду) підсудний окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду.
Щодо доводів позивача про можливість розгляду справи місцевим загальним судом з посиланням на застосування ч. 3 ст. 19 КАС (в редакції на час звернення позивача до суду), то Суд відхиляє їх з огляду на наступне.
Приписами даної статті визначено правила територіальної підсудності, тобто до якого саме суду в межах адміністративно - територіальної одиниці України необхідно звертатися позивачу. Водночас вищезазначеною нормою не заперечується правила застосування предметної юрисдикції при визначенні який саме адміністративний суд розглядатиме справу з врахування предмету спору та суб`єктного складу у спірних правовідносинах.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341,  343,  п.1ч.1.ст.349,350,  355,356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 
                                                                                          Н. В. Шевцова