УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/867/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С. 
Категорія 54 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О.Ю. 
                        суддів Галацевич О.М. Григорусь Н.Й.                 при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №296/867/18
за позовом  ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2018 року,ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м.Житомир,

                                       встановив:

30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати незаконним її звільнення на підставі наказу №417-к від 19.12.2017 року, поновити її на роботі на посаді начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 5000грн. В обґрунтування позову зазначила, що її звільнення з 29 грудня 2017 року за п.1 ст.40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, відповідач належним чином не попередив її про звільнення, не запропонував вакантні посади, на які перевів інших працівників, не врахував її переважне право на залишення на роботі.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково.
Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року. Стягнуто з відповідача на користь позивачки заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 січня по 20 лютого 2018 року у розмірі 19825грн.75коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що новий штатний розклад вступив в дію з 01.11.2017 року, суд не врахував її переважне право на залишення на роботі, їй не запропонували вакантні посади, в тому числі посаду, на яку прийнята працівник ОСОБА_2 .
У відзиві Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1  працювала на посаді начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Наказом №417-к від 19.12.2017 року звільнена з 29.12.2017 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. 
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40).
24.10.2017 року ОСОБА_1 була повідомлена про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці з 01 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення.
Проте, про скорочення посади і звільнення, пов`язане саме із цією обставиною, позивачка була повідомлена лише 19 грудня 2017 року, що зазначила у позовній заяві (т.1 а.с.5), і звільнена до спливу передбаченого законом двомісячного строку.
З штатних розписів Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області вбачається, що станом на 01.01.2018 року було скорочено ряд посад, зокрема, посаду, яку займала позивачка.
На час попередження позивачки про звільнення та звільнення у відділенні та управлінні були відсутні будь-які вакантні посади. Деяким працівникам були запропоновані посади, але за новим штатним розписом. 
22 грудня 2017 року, до дня звільнення позивачки,первинна профспілкова організація надала згоду на її звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників.
Доказів на підтвердження того, що існували вакантні посади за штатним розписом, який діяв до 01.01.2018 року позивачка не надала. Прийняття відповідачем на роботу працівників за новим штатним розписом, в тому числі за переводом, не має правового значення для вирішення даного спору. Як роз`яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.
Доводи апелянта про її переважне право на залишення на роботі не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання щодо наявності переважного права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Посада, яку займала позивачка була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 році, і відсутня у штатному розкладі, чинному з 01.01.2018 року.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №296/869/18 за позовом  ОСОБА_3  до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про поновлення на роботі зроблено аналогічний висновок щодо вибору і застосування норми права до спірних правовідносин (т.2 а.с.95-98).
Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

       Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2018 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                Судді: