ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2136/19 пров. № 857/13926/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Хітрень О.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року (суддя – Зозуля Д.П., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 08.11.2019 року), 
в адміністративній справі №460/2136/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: 1) визнати протиправними дії відповідача із відмови нарахувати та виплатити позивачу, згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована у 2011 році на виконання судового рішення в сумі 101354,90 грн. і виплачена у 2019 році; 2) зобов`язати відповідача нарахувати позивачу, згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із січня 2012 р. по вересень 2017 р. на суму пенсії 101354,90 грн. та виплатити цю компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. 
Відповідач ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області із позовними вимогами не погодився, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована ОСОБА_1 у 2011 році на суму пенсії 101354,90 грн.. Зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із січня 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 101354,90 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 08.11.2019 року не погодився відповідач ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення у справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, що викладені в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на виконання рішення Зарічненського районного суду від 16.12.2009р. у справі №2а-2425/10, УПФ в Зарічненському районі здійснено перерахунок пенсії позивачу ОСОБА_1 , сума якої склала 101354,90 грн.. Надалі, 20.12.2011 року ДВС винесено постанову про завершення виконавчого провадження №2924489, яке ОСОБА_1 не оскаржувалося. Тому, вважає апелянт, необгрунтованими твердження позивача про те, що про порушене право щодо виплати пенсії вона дізналася з листа ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.08.2019р. №1533/02-9. Крім цього, з позовними вимогами ОСОБА_1 звернулася лише 30.08.2019 р., у зв`язку з чим пропустила строки звернення до суду визначені ст.122, ст.123 КАС. Також, вважає апелянт, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у розглядуваній справі, у зв`язку з прийняттям до розгляду Великою Палатою ВС справи №510/1286/16-а предметом якої є застосування шестимісячного строку звернення до суду. Зазначає апелянт, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що рішення Зарічненського районного суду від 16.12.2009р. у справі №2а-2425/10 Пенсійним фондом виконано, тому відсутні підстави для виплати компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із січня 2012 року по вересень 2017 року. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що згідно норм Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання який гарантується державою, затв. пост. КМ України від 03.09.2014р. №440, виплата нарахованих сум з пенсійних виплат по рішеннях суду, які фінансується за рахунок Державного бюджету України, здійснюється Державною казначейською службою України та її територіальними органами. У червні 2019 року ГУ ДКС України у Рівненській області здійснено виплату пенсії позивачу у розмірі 101354,90 грн.. Тому, на думку апелянта, ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області є неналежним відповідачем по даній справі та не може нести відповідальності за відсутності його вини. Також, зазначає апелянт, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підлягає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що позивачем не вірно застосовано індекс інфляції, а отже не вірно проведений розрахунок компенсації. Звертає увагу апелянт на те, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не може суперечити нормам ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції від 08.11.2019 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. 
Позивач ОСОБА_1 подала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить рішення суду першої інстанції від 08.11.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2011 року (провадження №9772/10/9104) постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009р. у справі № 2-а-2425/09 – змінено, а саме позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області провести перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 за період починаючи з 10.12.2008 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (а.с. 13-15). 
На виконання цього рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2-а-2425/09 (провадження №9772/10/9104), Управлінням ПФУ в Зарічненському районі Рівненської області у листопаді 2011 року здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачеві у сумі 101354,90 грн., що підтверджується розпорядженням від 02.11.2011р. №122582 та протоколом від 15.11.2011р. (а.с. 33-35). 
Виплату ОСОБА_1 вказаної суми пенсії у розмірі 101354,90 грн. здійснено у червні 2019 року, що підтверджується випискою з рахунків у банку позивача (а.с. 16-18). 
Також встановлено, що 08.08.2019 року позивач звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області (Зарічненський відділ) зі заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 2011 року по вересень 2017 року на суму пенсії 101354,90 грн. (а.с. 19). 
Листом від 19.08.2019р. №1533/02.9 відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації, оскільки сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Також повідомлено позивача про те, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України (а.с. 20). 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Спеціальним законом, який регулює питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані  Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати». 
Так, відповідно ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст.2 Закону). 
Судом першої інстанції також вірно зазначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. 
Крім цього, згідно з п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159  (далі - Порядок №159), компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). 
Враховуючи зміст вищенаведених правових положень, основною умовою для виплати громадянину компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). 
Судом першої інстанції також вірно зазначено, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. 
Тобто, нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений цей платіж і коли та чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 
Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.02.2018р. (справа №522/5664/17), від 21.06.2018р. (справа №523/1124/17), від 03.07.2018р. (справа №521/940/17), від 05.10.2018р. (справа №127/829/17), від 12.02.2019р. (справа №814/1428/18) та від 08.08.2019р. (справа №638/19990/16-а). 
Таким чином, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. 
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. 

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області не є належним відповідачем у справі, оскільки виплати нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки саме до функцій відповідача (пенсійного органу) належить нарахування та виплата пенсії разом з компенсацією за порушення строків її виплати. 
При цьому, Державна казначейська служба України та її територіальні органи є лише державною фінансовою установою, через яку здійснюється виплата коштів. 

Також помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до Закону України «Про гарантії держави з виконання судових рішень» та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затв. пост. КМ України від 03.09.2014р. №440, якими передбачено механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду, оскільки спір у даній справі стосується нарахування компенсації на суму нарахованої, але несвоєчасно виплаченої пенсії, а тому розглядувані спірні правовідносини не охоплюються дією зазначених нормативно-правових актів. 

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не вірно застосовано індекс інфляції, а отже не вірно проведений розрахунок компенсації, то колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не визначав і не стягував з відповідача конкретної суми компенсації, а лише зобов`язав провести таке нарахування та виплату, а тому відповідний розрахунок буде проведено відповідачем самостійно. 

Відносно доводів апелянта (відповідача) про пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.122 КАС України, то судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що фактична виплата належної позивачу суми пенсії за рішенням суду здійснена лише в червні 2019 року, а звернулася позивач до суду першої інстанції, згідно поштового відбитку на конверті – 30.08.2019 р., тобто з дотриманням строку встановленого ст.122 КАС України (а.с. 22). 
Крім цього, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що оскільки перерахунок пенсії позивачеві здійснено у листопаді 2011 року, то компенсація за період затримки її виплати підлягає виплаті з наступного місяця після місяця, коли нарахована пенсія мала бути виплачена, тобто з січня 2012 року. Кінець періоду визначено судом – по вересень 2017 року, згідно позовних вимог. 

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті, згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована ОСОБА_1 у 2011 році. 

Згідно  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Крім цього, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
Колегія суддів зазначає, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. 

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянта не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, і тому апеляційні вимоги є безпідставними. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5  ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. 
Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст.  243,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд – 

                                                 постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року в адміністративній справі №460/2136/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 20.02.2020 року